Справа № 140/6357/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у закритті провадження в адміністративній справі

07 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/6357/22
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Аршулік С.Р.

за участю представника позивача Грибан Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 07.09.2022 про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн у виконавчому провадженні №62661540.

Позовні вимоги обогрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Волинської області від 26.02.2020 позов ПП «Луцьксервіс» задоволено. Вирішено усунути ПП «Луцьксервіс» перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,2956 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для обслуговування гаражно-складських приміщень), кадастровий номер :01:001:1524 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 за власні кошти та/або власними силами (засобами) знести всі збудовані об`єкти нерухомого майна в межах вказаної земельної ділянки та паркан, влаштований по периметру земельної ділянки.

Постановою від 28.07.2020 було відкрито виконавче провадження №62661540 з примусового виконання наказу №903/882/10-1 виданого 24.06.2020, за рішенням Господарського суду Волинської області від 26.02.2020.

07.09.2022 відповідачем винесена постанова про накладення штрафу на позивача в розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду.

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення суду не виконане з поважних причин.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватне підприємство «Луцьксервіс» (далі ПП «Луцьксервіс»), призначено у даній справі судове засідання на 07.11.2022 (а.с.38).

У судовому засіданні, що відбулося 07.11.2022 представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи у судове засідання, призначене на 07.11.2022 не з`явився, однак подав письмове клопотання про закриття провадження у справі.

У клопотанні зазначив, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку із тим, що заявлена позовна вимога повинна розглядатися в порядку господарського судочинства. При цьому послався на ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Статтею 339 ГПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Оскаржувана постанова від 07.09.2022 ВП № 62661540 про накладення штрафу винесена в межах примусового виконання рішення Господарського суду Волинської області, а відтак в силу приписів ч. 1. ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» її оскарження повинно відбуватися за правилами господарського судочинства.

Представник позивача просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача та зауважила, що у даному випадку слід керуватись частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Вважає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі якої юрисдикції, вони видані. Тому заявлені позовні вимоги повинні розглядатися саме Волинським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши клопотання відповідача, заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку що у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також вжиття заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції. При цьому суд повинен перевірити належність справи до відповідної юрисдикції.

Закріплений устатті 6 Кодексу адміністративного судочинства України(далі КАС України) принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07. 2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у ст.6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria)). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 4 ч.1ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції відповідного суду.

За правилом, встановленим ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В розумінні п.1 та п.2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є оскарження позивачем постанови приватного виконавця від 07.09.2022 у виконавчому провадженні №62661540 щодо стягнення з боржника штрафу в розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду за виконавчим документом наказом №903/882/19-01, виданим Господарським судом Волинської області 24.06.2020, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. 28.07.2020 відкрито виконавче провадження №62661540.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст.287 КАС України.

Відповідно до частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За нормами статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20.09. 2018 (справа №821/872/17), від 17.10.2018 (справа №826/5195/17), від 14.11.2018(справа №820/4243/17), від 19.02.2020 (справа №580/3262/19), а відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 06.06.2018 (справа №921/16/14-г/15, пров. №12-93гс18; справа №127/9870/16-ц, пров. № 14-166цс18), від 28.11.2018 (№2-01575/11, пров. №14-425цс18) неодноразово робила висновок щодо віднесення спорів з приводу оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу до юрисдикції адміністративних судів та їх розгляд за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, доводи відповідача про те, що критерієм визначення юрисдикції суду щодо вирішення спірних правовідносин є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні є помилковими та не ґрунтуються на вимогах закону.

Аналізуючи наведені правові норми та характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства Волинським окружним адміністративним судом, тому у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 238, 248, ч. 3 ст. 243 , ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Повний текст ухвали суду складений 07 листопада 2022 року

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук