Справа № 640/1149/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Київ № 640/1149/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування висновку,-

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач)до з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі також - відповідач), в якому просить суд:

- зобов`язати Державну податкову службу України надати позивачу в межах своєї компетенції нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що надана індивідуальна податкова консультація є необґрунтованою, безпідставною і такою, що суперечить вимогам діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1149/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

24.05.2021 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, зі змісту якого вбачається незгода останнього з позовними вимогами. Так, відповідач зазначає, що оскаржуваною індивідуальною податковою консультацією надав вичерпну відповідь на поставлені контролюючому органу питання, відтак, правових підстав для її скасування не вбачається.

09.06.2021 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній зазначає про безпідставність доводів відповідача.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, справу в порядку пп.2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду передано на повторний автомазитований розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2022 року адміністративну справу № 640/1149/21 прийнято до провадження судді Аблова Є.В.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач 14 квітня 2020 року звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві із листом в якому просив надати індивідуальну податкову консультацію з питання виплати компенсації податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО), що утримується з таких видів доходів військовослужбовців: грошова компенсація замість харчування, підйомна допомога та грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення.

Державною податковою службою України надано індивідуальну податкову консультацію листом за вих. № 1779/к/99-00-04-06-03-09/ШК від 04.05.2020.

Незгода позивача із наданою індивідуальною податковою консультацією зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються нормами Податкового Кодексу України (п. 1.1 ч.1 ст. 1 Розділу І Податкового кодексу України).

Правові основи оподаткування податком на додану вартість встановлено розділами І,V та підрозділом 2 розділу ХХ Податкового Кодексу України.

Згідно з підпунктами 14.1.172 та 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом. Індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій

Пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За змістом пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Розглянувши питання відповідності чинному податковому законодавству наданої позивачу податкової консультації, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом розглянуто звернення позивача про надання податкової консультації, проте, на думку останнього зміст податкової консультації за вих. № 1779/к/99-00-04-06-03-09/ШК від 04.05.2020 суперечить нормам чинного законодавства.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Державної податкової служби України із листом, в якому просив надати індивідуальну податкову консультацію з питання виплати компенсації податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО), що утримується з таких видів доходів військовослужбовців: грошова компенсація замість харчування, підйомна допомога та грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення. Так, позивач просив надати роз`яснення:

-чи мають право військовослужбовці на отримання компенсації податку на доходи фізичних осіб, що утримується з таких видів доходів: - грошова компенсація замість харчування; - підйомна допомога; - грошова компенсація за піднайом жилих приміщень ?

На виконання функцій покладених чинним законодавством України, податковим органом на вищевказаний лист було надано податкову консультацію, в якій останній зазначив:

«…Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).

Згідно з п. 1 ст. 12 Закону № 2011 держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому у разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України. к військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень».

Отже, виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень, як соціальне забезпечення, спрямовуються на покриття їхніх витрат за проживання.

Відповідно до ст. 9 і Закону № 2011 продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» (далі - постанова № 426) визначено військовослужбовців, які забезпечуються харчуванням за рахунок держави, та яким за їх бажанням за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів.

Таким чином, грошова компенсація у розмірі вартості продуктів видається військовослужбовцю на харчування.

Згідно зі ст. 9 і Закону № 2011 з метою упорядкування виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України, наказом Міністерства оборони України від 05 лютого 2018 року № 45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (далі - Порядок № 45), п. 1 якої встановлено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Отже, виплати військовослужбовцям підйомної допомоги спрямовуються на покриття їх витрат у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби…».

Згідно з п. 52.2 ст. 52 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Суд звертає увагу, що податкові консультації не мають сили нормативно-правового акту, а тому не можуть вступати в конкуренцію з іншими рішеннями (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, оскільки за юридичною природою є відмінними від останніх.

Така форма оприлюднення офіційного розуміння окремих положень законодавства, що регулює податкові правовідносини, не породжує для відповідних суб`єктів настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на їхні права та обов`язки, а також, не є обов`язковою для виконання.

Необхідною ознакою податкової консультації, як предмета оспорювання в судовому порядку, є її відповідність визначенню рішення (акта) суб`єкта владних повноважень в розумінні пункту 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, породження юридичних наслідків для кола суб`єктів, яким це рішення адресоване.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в ухвалі суду від 17 березня 2015 року у справі № К/800/3595 і/14 (№ 802/1188/14-а) «....податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а також, не має сили нормативно-правового акту та не створює і не припиняє прав чи обов`язки особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону. Жодних управлінських висновків оскаржувана податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов`язкові дії позивачу вона не приписує, та, відповідно, не порушує права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно - правових відносин. ...».

Дослідивши матеріали справи, надану податкову консультацію та доводи сторін, суд зазначає, що доводи позивача не містять належних та допустимих доказів та обґрунтувань щодо порушень спірною індивідуальною податковою консультацією його прав та законних інтересів.

Відтак, оскільки управлінських висновків оскаржувана індивідуальна податкова консультація не містить, вчинити будь-які обов`язкові дії позивачу вона не приписує, та, відповідно, не порушує права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, а тому доводи позивача є необґрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що невиправдання прийнятою податковим органом спірною індивідуальною податковою консультацією сподівань та очікування позивача з приводу порушених питань, не є підставою для визнання такої консультації протиправною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) про визнання протиправною та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.В. Аблов