Справа № 560/7828/22
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/7828/22
РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України , Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України , Головного управління Національної поліції в Донецькій області , Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати накази:

- Голови Національної поліції України від 15 липня 2022 року №957о/с, згідно якого відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (0064913) начальником відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у порядку переведення, звільнивши його з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки;

- директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 15 липня 2022 року №270о/с, згідно якого відповідно до статті 65 Закону України Про Національну поліцію перевести для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 (0064913), звільнивши з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління, із 15 липня 2022 року, установивши розмір премії за липень 2022 року в розмірі 1%;

- начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №324 о/с від 26.07.2022, яким призначено підполковника поліції ОСОБА_1 (0064913), який прибув з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України- начальником відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 15 липня 2022 року, з посадовим окладом 3100 гривень та установити надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 65%;

та стягнути з Державного бюджету України завдану ОСОБА_1 незаконними діями Національної поліції України та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області моральну шкоду в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ №957о/с від 15.07.2022 та наказ №270о/с видані в порушення статті 59 Закону України "Про Національну поліцію", Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та Перелік документів з питань проходження служби, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року № 1235, оскільки видані без відповідного подання про призначення на посаду та звільнення з посади.

У наказі №957о/с від 15.07.2022 зазначено, що підставами для видання наказу стали: лист Головного управляння Національної поліції в Донецькій області від 08.07.2022 №1903/01/12-2022 та доповідна записка ОСОБА_2 , директора Департаменту внутрішньої безпеки від 12.07.2022. Переліком документів з питань проходження служби, передбачено, що документами з питань проходження служби є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі, подання про призначення на посаду, подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення. ОСОБА_1 не звертався з рапортом про переведення на посаду начальника відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу Головного управління Національної поліції, подання про призначення ОСОБА_1 на зазначену посаду не було підготовлено та подане Голові Національної поліції України, так як не зазначено в наказі №957о/с від 15 липня 2022 року, а лист Головного управляння Національної поліції в Донецькій області від 08.07.2022 №1903/01/12-2022 та доповідна записка ОСОБА_3 , директора Департаменту внутрішньої безпеки від 12.07.2022 не є документами, визначеними Переліком документів з питань проходження служби, на підставі яких міг бути виданий наказ №957о/с.

Накази №957о/с від 15.07.2022 та №270о/с від 15.02.2022 видані в порушення п.2 ч.1ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" та ст. 32 КЗпП України та ч.1 ст.3 Закону України в зв`язку з переведенням ОСОБА_1 на іншу роботу, іншу установу та іншу місцевість без його згоди.

Крім того, позивач вважає оспорюванні накази протиправними, оскільки його двічі звільнено з посади наказом №957о/с та наказом №270 о/с від 15.07.2022. Наказ №957о/с в частині звільнення та призначення на посаду прийнятий не уповноваженою посадовою особою. При прийнятті вказаних наказів відповідачами не враховано основну спеціальність ОСОБА_1 , необхідність проходження ним відповідної перепідготовки, порушено гарантований принцип професійної діяльності поліцейського, проявлено дискримінацію стосовно позивача під час їх прийняття. Такими діями відповідачі на переконання позивача завдали йому моральної шкоди.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.07.2022 (суддя - Майстер П.М.) відкрито провадження у цій адміністративній справі.

Розпорядженням керівника апарату Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи у частині заміни головуючого судді в зв`язку з припиненням повноважень судді Майстра П.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2022, головуючим суддею визначено Шевчука О.П.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року справу №560/7828/22 прийнято до свого провадження та розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від Національної поліції України на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що Національна поліція України не погоджується з доводами позивача вважає їх безпідставними. Відповідач вважає, що в наказі НПУ від 15.07.2022 № 957 о/с в частині, що стосується позивача вбачається, що його видання було зумовлено необхідністю фіксації звільнення позивача з посади та припинення нарахування та виплати його грошового забезпечення, а також вирішення питання встановлення йому додаткового грошового забезпечення, а саме премії за відпрацьовані дні в липні місяці 2022 року. Вказане було зазначено в наказі ДВБ НПУ від 15.07.2022 № 270 о/с. Отже, видання оскаржуваного позивачем наказу ДВБ НПУ було обумовлено необхідністю оформлення припинення виплати позивачу грошового забезпечення за займаною ним посаді в ДБВ, у зв`язку із звільненням та необхідністю здійснення виплати преміювання за липень 2022 року.

При цьому, рішення про переведення позивача прийняте без порушення вимог п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію", ст.32 КЗпП України.

Переведення позивача з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки НПУ посаду начальника відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області є переведенням на рівнозначну посаду.

Від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі - Головне управління Національної поліції в Донецькій області та Державна казначейська служба України не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши позовну заяву, відзиви на позовну заяву, відповідь на відзив, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач проходив службу в Національній поліції України (далі - НПУ) на посаді заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки (далі - ДВБ).

Наказом Національної поліції України від 15.07.2022 №975 о/с відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" позивача призначено начальником відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 15.07.2022 №270 о/с на підставі наказу НПУ від 15.07.2022 №957 о/с відповідно до статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звільнивши з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління, із 15 липня 2022 року.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №324 о/с від 26.07.2022, підполковника поліції ОСОБА_1 (0064913), який прибув з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - призначено начальником відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції з 15 липня 2022 року.

Не погоджуючись з вказаними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регламентується Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580- VIII (далі - Закон №580).

Відповідно до ч.1 статті 48 Закону №580 призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст. 59 Закону №580 визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Загальні засади проходження служби в поліції визначені Розділом VII вказаного Закону.

Згідно ст.65 Закону №580 передбачено, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Проходження служби поліцейським відбувається шляхом просування по службовій кар`єрі в порядку переміщення за посадами в системі органів поліції: у порядку просування по службі - на вищі посаду, на рівнозначні посади, та на посади, а також на посади нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський.

Окремою формою переміщення поліцейських є його переведення, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно ст. 59 цього Закону №580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими визначено наказом МВС України від 23.11.2016 №1235 (далі - Порядок).

Відповідно до розділу II Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Відповідно до п 1,2 розділу III Порядку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про Національну поліцію», безпосереднє керівництво поліцією здійснює керівник поліції. Керівник поліції призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 21 Закону №580, безпосереднє керівництво поліцією здійснює керівник поліції. Керівник поліції призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра внутрішніх справ України.

Згідно п. 10 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національну поліцію очолює Голова.

Стаття 22 Закону №580 визначає, що керівник поліції здійснює, серед іншого, такі повноваження: очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань (п. 1 ч. 1 ст. 22); підписує накази поліції (п. 7 ч. 1 ст. 22); приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону (п. 11 ч. 1 ст. 22).

Згідно ст. 47 Закону №580 призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно Переліку №4 номенклатури посад Національної поліції України, затверджено наказом МВС від 15.06.2018 № 511 Голова НПУ наділений правом призначати та звільняти з посад будь якого поліцейського будь-якого органу/підрозділу поліції.

Відповідно до частини 8 статті 65 Закону №580 переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Відповідно до частини 7 статті 65 Закону №580 переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Суд звертає увагу позивача, що до статті 65 Закону №580, у редакції Закону України від 15.03.2022 № 2123-IX, було внесено зміни пунктом 1 розділу І Закону України від 15.03.2022 № 2123-IX, які вступили в силу з 01 травня 2022 року, та діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього).

Зокрема такі зміни стосуються переведення поліцейських.

Згідно п.8 ст.65 Закону №580, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Отже, в даному випадку основним та ключовим моментом на думку суду є те, що поліцейський може бути переведений на рівнозначну посаду в будь-яке управління Національної поліції України, а саме туди де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу, зокрема на період введення в Україні воєнного стану та 60 днів після цього.

Зі змісту вказаних норм слідує, що керівник Національної поліції України наділений повноваженням щодо прийняття рішення щодо звільнення та призначення позивача з будь-якої посади в будь-якому порядку, в тому числі поліцейського, який проходить службу в територіальному підрозділі ДВБ НПУ, навіть за відсутності бажання цього поліцейського проходити службу на інших посадах в інших органах поліції.

Крім того, директор ДВБ, як керівник міжрегіонального територіального органу має право ініціювати питання про переведення його підлеглих до інших органів поліції.

Згідно ч.3 ст.59 Закону №580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Зі змісту оскаржуваних позивачем наказів встановлено, що в наказі від 15.07.2022 № 957 о/с, в частині що стосується позивача, його видання було зумовлено необхідністю фіксації звільнення позивача з посади та припинення нарахування та виплати його грошового забезпечення, а також вирішення питання встановлення йому додаткового грошового забезпечення, а саме: премії за відпрацьовані дні в липні місяці 2022 року.

Вказані обставини були зазначені в наказі ДВБ НПУ від 15.07.2022 № 270 о/с.

А тому, видання оскаржуваного позивачем наказу ДВБ НПУ було обумовлено необхідністю оформлення припинення виплати позивачу грошового забезпечення за займаною ним посаді в ДБВ, у зв`язку із звільненням та необхідністю здійснення виплати преміювання за липень 2022 року.

Суд також звертає увагу, що переведення позивача було здійснено на підставі листа начальника ГУНП в Донецькій області, щодо сприяння в комплектуванні вакантної посади в територіальному підрозділі ГУНП та на підставі пропозиції директора ДВБ, на думку якого, позивач за своїми морально-діловими якостями зможе бути корисним на вказаній посаді в ГУНП.

Отже, зазначене свідчить, що переведення позивача відбулося за ініціативою керівників органів поліції з метою забезпечення більш ефективної служби в територіальному підрозділі ГУНП, задля інтересів служби.

Вказана підстава згоди ініціативи поліцейського не потребує. Згідно ч. 2 вказаної статті Закону посада вважається рівнозначною, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Суд також звертає увагу, що переведення позивача з посади заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки НПУ на посаду начальника відділу реагування патрульної поліції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області є переведенням на рівнозначну посаду.

Отже, у випадку прийняття рішення Головою Національної поліції України про визначення нового місця проходження служби позивачем задля інтересів служби, згоди останнього на переведення не потребується під час військового стану.

Таким чином, посилання позивача на правовий висновок постанови Верховного Суду від 30.06.2021 року по справі №620/1190/20 є безпідставним, оскільки він стосується правовідносин щодо переведення поліцейських до введення військового стану в Україні та до внесення змін до ст.65 Закону №580.

Позивач стверджує, що Накази №957о/с від 15.07.2022 та №270о/с від 15.02.2022 видані в порушення п.п.а п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №114 від 29 липня 1991 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 призначений на нову посаду за іншою спеціальністю, яка не відповідає його основній спеціальності, не є спорідненою спеціальністю, не відповідає набутому досвіду, без передування відповідної перепідготовки.

Стосовно таких тверджень позивача, суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 72 та 75 Закону України "Про Національну поліцію" перепідготовка належить до форм післядипломної освіти поліцейських в рамках реалізації заходів з професійного навчання поліцейських, порядок, організацію та терміни проведення якого визначається Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно розділу III "Види післядипломної освіти і форми навчання" Положення про організацію післядипломної освіти працівників Національної поліції, затвердженого наказом МВС від 24.12.2015 № 1625 перепідготовка - професійне навчання, спрямоване на оволодіння працівниками поліції іншою професією. Перепідготовка працівників поліції здійснюється в навчальних закладах НПУ, що здійснюють спеціальну підготовку поліцейських, вперше прийнятих на службу до поліції (далі - ЗПО НП).

Направленню на перепідготовку підлягають працівники поліції, що вперше прийняті на службу в поліції на посади, які за класифікацією професій належать до категорії робітничих кадрів, за переведенням з центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

Згідно з Переліком професій, що належать до категорії робітничих кадрів встановлені Класифікатором професій № ДК 003:2010, що затверджений наказ Держспоживстандарту України від 28.08.2010 № 327 та Розділу 2 Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 29.12.2004 № 336 "Про затвердження Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників" до категорії робітничих кадрів відносяться професії посада на яку переміщається позивач до категорії робітничих не належить, навпаки належить до категорії посад "Керівники інших основних підрозділів в інших сферах діяльності" Розділу 1. Законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери, управителі.

А тому, враховуючи наведені вище норми, суд вважає, що позивач при переміщенні на посаду, призначення якої оскаржує позивач, направлення на перепідготовку не підлягав.

Крім того, відповідно до посадових обов`язків позивача, затверджених начальником Хмельницького УВБ ДВБ НПУ підполковником поліції В. Домчуком від 14.07.202, на позивача покладалися обов`язки серед іншого з організації роботи відділу відповідно до плану оперативно-службової діяльності управління, організація та координація оперативно-розшукових заходів підлеглими працівниками з протидії злочинності, контроль та організація проведення перевірок підлеглими працівників за напрямами діяльності підрозділу.

Аналіз наведених посадових обов`язків позивача свідчить, що до кола його обов`язків не входили специфічні функції, притаманні виключно фахівцям зі спеціальною підготовкою.

Суд звертає увагу, що позивач має тривалий досвід перебування на керівній посаді - заступника начальника відділу з 31.03.2017 по 15.07.2022, тобто розуміє та повинен вміти організувати роботу в колективі для досягнення поставлених службових завдань. Добре володіє нормативно-правовою актами, що регулюють порядок діяльність органів поліції, неодноразово брав участь в перевірках підрозділів поліції та окремих працівників та обізнаний з проблематикою функціонування підрозділів патрульної поліції, може завчасно виявити недоліки в діяльності підлеглих, значно покращивши якість виконання завдань доручених його підрозділу.

А тому, переведення позивача на посаду в ГУНП не потребувало проходження ним перепідготовки, його особисті та ділові якості, а також досвід службової діяльності дозволяє очолити керівну посаду в іншому підрозділі.

Щодо твердження позивача про те, що оскаржувані накази суперечать вимогам п.8 ч.10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки порушено гарантований принцип професійної діяльності поліцейського, який полягає в тому, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та його професійних, особистих якостей, суд зазначає наступне.

Згідно п.8 ч.10 ст.62 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Пунктом 4 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 ним визначається порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно ст.ст. 1, 13, 17 та 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейські проходять службу в поліції на посадах у центральному органі управління поліції, територіальних органах, закладах, установах поліції, під час перебування в розпорядженні згідно з положеннями статті 67 цього Закону, під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, під час прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування згідно з положеннями статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України", статті 29 Закону України Про статус депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим" та статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та під час відрядження до державних органів, установ та організацій згідно з положеннями статті 71 цього Закону. Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають: центральний орган управління поліції та територіальні органи поліції.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 не регулює питання проходження служби в поліції, оскільки врегульовує питання проходження служби в ОВС, осіб зарахованих до кадрів МВС та які мають спеціальні звання міліції, внаслідок чого на підставі п. 4 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" суперечить йому, внаслідок чого застосовуватися до нього не може.

Також позивач вважає, що видання наказів №957 від 15.07.2022 та №270о/с від 15.07.2022 є нічим іншим як прояв дискримінації, утиску, в зв`язку з поновленням на посаді за рішенням суду, що проявляється у порушенні принципу рівності прав і можливостей, обмеженні прав ОСОБА_1 виконувати службові обов`язки за посадою заступника начальника відділу моніторингу та зонального контролю Хмельницького управління Департаменту внутрішньої безпеки, а не для більш ефективної служби, в інтересах служби.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки його переведення було здійснено на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України, що було обґрунтовано вище, зокрема що стосується періоду воєнного стану в Україні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд зазначає, що про наявність особливостей проходження служби в поліції позивач був обізнаний під час свого прийняття на службу та подальшого свого проходження.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд вважає, що відповідачі діяли в межах наданих їм повноважень, зокрема щодо винесення оскаржуваних наказів, тому вони є правомірними.

Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує положення пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та доказів, надані сторонами, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов необхідно залишити без задоволення .

Враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та стягнення судових витрат є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними та скасування наказів : Голови Національної поліції України від 15 липня 2022 року №957о/с, директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 15 липня 2022 року №270о/с, начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області №324 о/с від 26.07.2022 та стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) гривень - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Національна поліція України (вул. Академіка Богомольця, 10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 40108578) Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 40116086) Головне управління Національної поліції в Донецькій області (вул. Мандрика, 7,Покровськ,Донецька область,85300 , код ЄДРПОУ - 40109058) Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6,Київ 14,01014 , код ЄДРПОУ - 37567646)

Головуючий суддя О.П. Шевчук