Справа № 380/9254/22
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9254/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 (Позивачка) звернулася з вказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, (Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 66 (Відповідач 2) в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області у призначенні пенсії за віком, що обґрунтована не зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.1989 по 01.09.2001 в організації «Житлово комунальна контора 203»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в організації з 01.02.1989 року по 01.09.2001 року в організації «Житлово комунальна контора 203», призначити пенсію за віком та здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсію за віком з 14.04.2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період трудової діяльності позивачка набула стаж, достатній для призначення пенсії за віком. Однак, пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 07 липня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року залучено другого відповідача у справі.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву в яких вказали на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначили, що в трудовій книжці та довідці позивачки не зазначена підстава прийняття її на роботу, відтак страховий стаж в період з 01.02.1989 по 01.09.2001 року позивачки не зарахований.

Крім того, відповідачем 2 суду надана копія пенсійної справи.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян № 14 (сервісний центр) із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.04.2022 року № 60, відмовлено у призначенні пенсії позивачу за віком. Відмова обґрунтована тим, що за доданими документами не врахований страховий стаж по трудовій книжці НОМЕР_2 , яка видана 03.12.1981 р. за період з 01.02.1989 по 01.09.2001 р.р. На цей період є підтверджуюча довідка, але відсутній наказ на прийняття.

Вважаючи бездіяльність відповідача 2 що незарахування до трудового стажу періодів роботи з період з 01.02.1989 по 01.09.2001 р.р. у ЛКП «Вулецьке», позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка наявності чи відсутності підстав для зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 01.02.1989 по 01.09.2001 р.р. у ЛКП «Вулецьке».

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини четвертої цієї ж статті визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, до страхового стажу має бути зарахований період трудової діяльності особи протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому держаному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, оскільки спірні періоди трудової діяльності, які позивач просить зарахувати до трудового стажу існували до набрання чинності Законом № 1058-IV, то такі періоди мають зараховуватися в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ), який був чинним на той момент.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За правилами частини першої статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом першим Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту другого Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Згідно із записами у трудовій книжці № НОМЕР_2 , судом встановлено, що в період з 01.02.1989 року (запис №6 трудової книжки) працювала двірником у Житлово експлуатаційній контрі № 203 та 01.09.2001 року (запис № 7) звільнена у зв`язку з переводом в ЛКП «Цитадель центр» Галицького району.

Згідно листа ЛКП «Вулецьке» Франківської районної адміністрації ЛМР від 03.02.2022 року за № 397, вбачається, що ОСОБА_1 працювала в Житлово експлуатаційній конторі № 203 з 01.02.1989 року, (наказ відсутній) по 01.09.2001 року (наказ № 96 к від 31.08.2001 р. Наказ на період догляду за дитиною відсутній. За даний період нарахована заробітна плата, що підтверджено особовими рахунками. Також у листі зазначено, що на виконання ухвали Львівської міської ради № 1440 від 31.01.2002 р., «Про створення Львівських комунальних підприємств на базі ЖЕК Франківського району м. Львова, «ЖЕК 203 і ЖЕК 205» реорганізовано в ЛКП «Вулецьке», яке є правонаступником всіх прав і зобов`язань.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні до трудового стажу вищевказаних періодів роботи, відповідач 2 посилається на те, що у її трудовій книжці містяться записи про періоди роботи з 01.02.1989 по 01.09.2001 р.р., однак у зазначених записах про прийняття відсутній наказ (розпорядження).

З цього приводу слід звернути увагу відповідача 2 на те, що як уже зазначалося судом вище, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Натомість, у даній справі в трудовій книжці позивачки наявні записи про спірні періоди роботи та з таких записів чітко видно, що позивачка з 01.02.1989 року по 01.09.2001 року (запис №6 трудової книжки) працювала двірником у Житлово експлуатаційній контрі № 203.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідачем 2 не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Разом з тим, суд враховує покликання відповідача 2 на те, що у трудовій книжці позивача наявні окремі недоліки, а саме в записах про прийняття за спірні періоди роботи, у графі 4 відсутній номер наказів (розпоряджень), що не відповідає пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 згідно з яким усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Однак, з цього приводу суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови особі у зарахуванні страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів чи показів свідків, якщо наявні у ній записи підтверджують її стаж на відповідній посаді.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/9781/18 формальні неточності у документах (в даному випадку у трудовій книжці позивача), за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки наявні у трудовій книжці позивачки записи за спірні періоди роботи, а саме з 01.02.1989 по 01.09.2001 р.р., повністю підтверджують її трудовий стаж на відповідній посаді, а недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови особі у зарахуванні страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів чи показів свідків, якщо наявні у ній записи підтверджують її стаж на відповідній посаді, ці періоди мають бути зараховані відповідачем до трудового стажу позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії від 14.04.2022 р. № 60 «Рішення про відмову в призначенні пенсії» прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначене законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005№ 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р.за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У цьому випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка 08.04.2022 року звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та розгляд заяви та ухвалення рішення за заявою позивача від 08.04.2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Оскільки право позивача на призначення пенсії за віком порушено, а предметом розгляду зазначеної справи є саме відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в призначенні пенсії, то воно підлягає відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.04.2022 р. № 60 «Рішення про відмову в призначенні пенсії», у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (як визначеного суб`єкта до якого звернулася позивачка із заявою про призначення пенсії та за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача) повторно розглянути заяву від 08.04.2022 р. та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком та здійснити нарахування ОСОБА_1 пенсію за віком з 14.04.2022 року, в даному випадку є передчасною, оскільки передує вимога про зарахування стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком.

У відповідності лиш після зарахування такого стажу до страхового виникає право на перерахунок.

Також суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з п.п.7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанцією № 50 від 01.07.2022 року.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 66; код ЄДРПОУ - 13967927) про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії ,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 60 від 14 квітня 2022 року «Про відмову в призначенні пенсії».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 01.02.1989 року по 01.09.2001 року у «Житлово експлуатаційній конторі № 203».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2022 року про призначення пенсії за віком, та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Соборності, будинок 66; код ЄДРПОУ - 13967927) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна