Справа № 380/17125/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/17125/21 пров. № А/857/12092/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року, ухвалене суддею Сакалош В.М. у м. Львові о 12:56, повний текст якого складений 12 липня 2022 року, у справі № 380/17125/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1303 від 08.06.2021, яким нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нерухомого майна, в розмірі 112 491,23 грн в частині визначення суми податкового зобов`язання в розмірі 105775,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначає, що податковим органом при визначенні грошового зобов`язання зі сплати податку на підставі положень статті 266 Податкового кодексу України не враховано визначеної рішенням Повітненської сільради від 15.07.2019 №663 ставки податку на нерухоме майно 0,1% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року, та зменшення відповідно до п. 266.4.1 п.266.4 ст. 266 ПК України бази оподаткування об`єкта нежитлової нерухомості.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі, аналогічних наведеним у позовній заяві. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідно до ст. 52 КАС України допущено заміну відповідача правонаступником - Головним управлінням ДПС у Львівській області, як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП 43968090).

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Підпунктом 12.1.2 пункту 12.1. статті 12 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Як передбачено пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Згідно приписів підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено питання, які належать до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад.

Так, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 вказаного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

На виконання вказаних приписів ПК України 15.07.2019 Повітненська сільська рада Городоцького району Львівськох області на ХХХІІ сесії VIІ скликання прийняла рішення «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2020 рік».

Прийняття органом місцевого самоврядування нормативно-правового акту про встановлення місцевих податків чи зборів визначає передумови виникнення у платника податків податкового обов`язку за відповідним податком чи збором, який полягає у його обчисленні, декларуванні та/або сплаті в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі площею 1732,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 12.01.2011 року та технічними паспортами від 18.04.2008.

08.06.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1303, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нерухомого майна, за податковий період 2020 рік в розмірі 112491,23 грн.

ОСОБА_1 , вважаючи прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області повідомлення-рішення №0-1303 від 08.06.2021 протиправним, звернулась до суду з вимогою про його скасування у відповідній частині.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У розумінні пп.266.1.1, пп.266.2.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст. 266 ПК України).

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям правомірності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. Невиконання вказаних вимог призводить до його протиправності.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст. 90 КАС України).

В свою чергу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Згідно приписів пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Під час судового розгляду з`ясовано та підтверджено відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, що протягом звітного періоду позивач була власником об`єкту нерухомості, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 12.01.2011 року та технічними паспортами від 18.04.2008.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Судом першої інстанції слушно вказано на те, що документом, підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором, є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора.

Разом з тим, відповідно до ДК 018-2000 підрозділом "Будівлі нежитлової" об`єкти нежитлової нерухомості класифікуються на групи, зокрема готелі, ресторани та подібні будівлі (група №121) інші будівлі для тимчасового проживання (група №1212) тощо.

Позивачем не заперечується приналежність належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, до об`єктів, з яких справляється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений п.266.2 ст. 266 ПК України, тому саме вказаний об`єкт був врахований контролюючим органом для обчислення суми спірного податку.

Судом першої інстанції враховано доводи контролюючого органу, що відсутність документів щодо приналежності об`єкта нерухомості до певного класу будівель не дозволяє встановити ставку податку по нежитловій нерухомості згідно рішення органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів не погоджується із таким твердженням контролюючого органу, оскільки правильність обрахунку суми спірного податку спростовується рішенням Повітненської сільської ради Городоцького району Львівської області «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2020 рік» № 663 від 15.07.2019 і додатками до нього (а.с.143-189).

Судом встановлено, що зі змісту згаданого рішення слідує, що безвідносно до принадлежності об`єкта нерухомості до певного класу будівель нежитлової нерухомості цим рішенням визначено єдину ставку податку для фізичних осіб за 1 кв.м, який становить 0,1 % розміру мінімальної заробітної плати.

Слід зазначити, що, звертаючись до суду з даним позовом, позивач протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення обґрунтовує неврахуванням контролюючим органом ставок, визначених рішенням органу місцевого самоврядування, та незастосуванням передбаченої пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України пільги при визначенні бази оподаткування об`єкта нежитлової нерухомості.

Однак, в ході розгляду справи позивач погодилась із доводами контролюючого органу, що на неї не поширюється пільга щодо зменшення бази оподаткування, оскільки положення пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України стосуються об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що згадана норма не є застосовною у спірних правовідносинах.

Слід звернути увагу на те, що предметом оскарження у цій справі є виключно податкове повідомлення-рішення відповідача, прийняте ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження в цій справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі Податковим кодексом України, проте є виключною «правовстановлюючою» компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах цієї справи.

Суд апеляційної інстанції вважає визначення позивачу податковим органом ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2020 рік без врахування рішення Повітненської сільської ради №663 від 15.07.2019 неправомірним.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує ставки податку на нерухоме майно, визначені у додатку №1.1 до рішення Повітненської сільської ради №663 від 15.07.2019, копію якого скеровано Городоцькою міською радою Львівської області на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року, яка є належним доказом при розгляді спірних правовідносин, оскільки дія Додатку 1.1 до рішення поширюється на адміністративно-територіальну одиницю, на якій знаходиться належний позивачу об`єкт нерухомості (Код КОАТУУ : Повітненська сільська рада з адміністративним центром с. Повітно).

Судом апеляційної інстанції також враховано, що п.52-5 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року.

В даному випадку з урахуванням ставок, визначених рішенням органу місцевого самоврядування, виходячи з площі належної позивачу нежитлової будівлі 1732,3 кв.м, та встановленого ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» розміру мінімальної заробітної плати (з 1 січня - 4723 гривні), обрахований судом розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачем як фізичною особою, яка є власником нежитлової нерухомості (18010300), становить 7494,65 грн (4,72 грн * 1732,2 кв.м 681,33 грн (застосування звільнення, пов`язаного із введенням на території України карантину). Згідно наданих позивачем пояснень, вона погоджується із таким розрахунком розміру податку.

Наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що підлягає скасуванню.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно достатті 266 ПК України в частині суми 104996,58 грн (112491,23 грн 7494,65 грн), оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом з порушенням вимог податкового законодавства та принципів, передбачених ч.2 ст.2 КАС України, що має наслідком його скасування в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 331 Кодексу адміністативного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі №380/17125/21 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №0-1303 від 08.06.2021 в частині визначення податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості (18010300)» в сумі 104 996,58 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 07.11.2022.