Справа № 320/9018/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9018/21 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просив суд визнати протиправою та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною, оскільки обставини, що були виявлені в ході проведення перевірки стосуються транспортного засобу, який хоч й належить позивачу, проте відповідно до укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 договором оренди транспортного засобу від 12.05.2021 за № 9/0521 на час проведення перевірки перебував у розпорядження останньої. Також, згідно зі змістом товарно-транспортної накладної, що була пред`явлена водієм до огляду інспекторам Укртрансбезпеки, перевізником та замовникам перевезень у даному випадку були інші особи ніж ОСОБА_1 . Тому, за твердженнями позивача, він у спірних відносинах не має статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої Законом України «Про автомобільний транспорт». Крім того, позивач просив відповідача відкласти розгляд справи про накладення штрафу, яке не було задоволено відповідачем.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 21.09.2022.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 19.10.2022. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги.

Розгляд апеляційної скраги 19.10.2022 було відкладено задля належного повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги до 02.11.2022.

01.11.2022, під № 48117 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, просив здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.06.2021 заступником начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінським С.А. винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 244411, за змістом якої, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 , враховуючи те, що останнім 20.05.2021 на території Одеської області та з використанням транспортного засобу державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм у межах від 5% до 10% включно, відповідальність за що передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 8500 грн.

Вказана постанова винесена на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 20.05.2021 за № 281575.

За змістом акта перевірки, 20.05.2021 працівники Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення від 17.05.2021 за № 026482 здійснюючи перевірку транспортних засобів на ділянці дороги «автомобільна дорога М-05 Київ - Одеса 452 км + 811 км» встановили наступне: транспортний засіб марки DAF CF 85.430 (номерний знак НОМЕР_1 ) разом із причепом VAN HOOL 3В0064 (номерний знак НОМЕР_2 ), що належать ОСОБА_1 , та знаходився під керуванням водія ОСОБА_3 (посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 25.08.2015) здійснював надання послуг перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 127/3 від 19.05.2021 з перевищенням навантаження на строїну вісь (а саме, перевищення навантження склало 25,42 тони при допустимому 24,00 тони). В графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано, що водій від надання пояснень відмовився.

Таким чином, за результатами перевірки транспортного засобу позивача, відповідачем встановлено законодавства про автомобільний транспорт (а саме, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу), за що передбачено відповідальність абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач, в розумінні вимог Закону № 2344-III, в межах спірних правовідносин, не є автомобільним перевізником, а отже, не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим, правових підстав для застосування до нього адміністративно господарського штрафу згідно з абз. 14 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону немає. Відповідачем в ході розгляду цієї справи не було надано доказів, які б спростовували наведені твердження позивача та свідчили б про інші факти. Не вбачається за можливе встановити факт здійснення працівниками Укртрансбезпеки зважування транспортного засобу позивача та про те, яким саме вимірювальним засобом здійснювалося зважування транспортного засобу. На момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач був повідомлений про бажання позивача бути присутнім при розгляді матеріалів справи та, водночас, про причини, що перешкоджали йому прибути до приміщення органу Укртрансбезпеки 29.06.2021. Водночас, у Північний МУ Укртрансбезпеки у межах наданої йому компетенції не був позбавлений права відкласти розгляд справи у межах двомісячного терміну на іншу дату.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки судом не було враховано, що висновки акта пеервірки містять всі необхідні дані, що підтверджують наявність підсатв для застосування до позивача штрафу (адміністративно-господарської санкції). Позивачем не було надано доказів здачі в оренду трансопртного засобу, водієм цього також не було повідмолено. Також, відповідачем до апеляційної скраги було додано матеріали та докеументи на підтвердження відсутності порушення процедури зважування та проведення перевірки, які не було надано до суду першої інстанції, через неотримання відповідної ухвали суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до норм ч. 3, 4 і 7 ст. 6 Закону № 2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

За змістом ч. 14 ст. 6 Закону № 2344-III, державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення № 103).

Відповідно до приписів ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За змістом ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пункт 3 Порядку №879, передбачає, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з п. 6 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

Відповідно до п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Слід врахувати, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, у силу норм законодавства, застосовується саме до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, є автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За змістом ст. 33 Закону № 2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Крім того, ст. 60 цього ж Закону (а саме абзацем чотирнадцятим частини першої) встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, як було правильно зазначено судом першої інстанції, відповідальність за порушення вимог законодавства в сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Судом досліджено, що, станом на день проведення перевірки та складання акта проведення перевірки від 20.05.2021 за № 281575, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, власником транспортного засобу - спеціалізованого вантажного тягача марки DAF модель CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , а власницею напівпричіпу марки VAN HOOL модель 3В0064, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу за НОМЕР_4 і НОМЕР_5 .

Разом з тим, 12.05.2021 між ФОП ОСОБА_1 (як орендодавцем) і ФОП ОСОБА_2 (як орендарем) був укладений договір оренди транспортного засобу №9/0521. За змістом даного договору ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався передати ФОП ОСОБА_2 у тимчасове платне володіння та користування в т.ч. автомобіль - тягач марки DAF модель CF 85.430, 2006 року випуску, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також напівпричіп марки VAN HOOL модель 3В0064 з реєстраційним номером НОМЕР_2 . При цьому, орендар має використовувати зазначений автомобіль для перевезення вантажів, укладати від свого імені договори перевезення та/чи інші договори відповідно до призначення транспортного засобу, із додатковим узгодженням цього питання з орендодавцем. Строк дії договору оренди був визначений сторонами орієнтовно до 31.12.2021.

Згідно актів приймання-передачі транспортних засобів згідно описаного вище договору, датованих 14.05.2021 і 23.05.2021, позивач 14.05.2021 передав у користування ФОП ОСОБА_2 описані вище автомобіль та напівпричіп, які орендар повернула ФОП ОСОБА_1 23.05.2021.

Згідно з товарно-транспортною накладною від 19.05.2021 № 127/3, на підставі якої здійснювалося спірне перевезення, автомобільним перевізником зазначено ФОП « ОСОБА_5 ». Факт здійснення перевезення саме на підставі зазначеної товарно-транспортної накладної зафіксований безпосередньо у тексті акта перевірки від 20.05.2021 № 281575.

Отже, суд першої інсатнції мав підстави для висновку про те, що позивач, в розумінні вимог Закону № 2344-III, в межах спірних правовідносин не є автомобільним перевізником, а отже, не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим правових підстав для застосування до нього адміністративно господарського штрафу згідно з абз. 14 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону немає.

У судовому засіданні представником апелянта було вказано на те, що ні водієм під час проведення перевірки, ні позивачем не було зазначено та надано документів, на підтвердження здачі транспортного засобу в оренду іншій особі, проте, колегія суддів, у контексті наведеного, вважає, що дана обставина не змінює факту неналежного суб`єкта у складі адміністративного правопорушення, а також, враховує й те, що позивач надсилав відповідачу клопотання про відкладення розгляду справи про накладення штрафу, у зв`язку із неможливістю прибути на розгляд на визначену дату та вказував на те, що надасть документи та пяснення, які вказують на відсутність в його діях порушень.

Під час розгляду апеляційної скарги, представник апелянта вказала на те, що перенесення розгляду справи, є правом а не обов`язком відповідача, при цьому, що відповідне клопотання позивача було отримано вже після розгляду справи.

Відповідно до п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (п. 26 Порядку № 1567).

Дійсно, у матеріалах справи міститься повідомлення Північного МУ Укртрансбезпеки (вих. №44367/19.1/24-21 від 09.06.2021), згідно з яким, ОСОБА_1 повідомлявся про те, що розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом відбудеться 29.06.2021 з 09:30 до 16:00 години в приміщенні Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Як вбачається з доданих позивачем до свого позову копій документів (а саме: поштової накладної №317 на приймання поштового відправлення (листа з огошеною цінністю) від ОСОБА_1 на адресу Північного МУ Укртрансбезпеки; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №317) про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачу було відомо ще 26.06.2021. Вказаний лист (поштове відправлення №317) отримано уповноваженим представником Північного МУ Укртрансбезпеки 29.06.2021, що зафіксованно у відповідному рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення, тобто, в день розгляду справи, а не на наступний, як зазначав представник відповідача.

Таким чином, на момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач був повідомлений про бажання позивача бути присутнім при розгляді матеріалів справи та, водночас, про причини, що перешкоджали йому прибути до приміщення органу Укртрансбезпеки 29.06.2021. Водночас, у Північний МУ Укртрансбезпеки у межах наданої йому компетенції не був позбавлений права відкласти розгляд справи у межах двомісячного терміну на іншу дату, хоча це його право, а не обов`язок, проте, у взаємозв`язку з тим, що позивач бажав надати додаткові документи та пояснення, розгляд справи без участі позивача, призвів до притягнення до відповідальності неналежного суб`єкта.

З огляду на обставини, досліджені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, є протиправним, а тому, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411 підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів не досліджує питання невиконання відповідачем вимог ухвали суду, про що зазначив суд першої інсатнції а саме, ухвалою від 17.09.2021 витребував від відповідача ряд доказів, зокрема: довідку про проходження габаритно-вагового контролю автомобілем позивача, довідку про зважування автомобіля позивача, а також докази повірки і сертифікаці зважувальної техніки, проте відповідач за наслідками утримання копії вказаної ухвали суду, не виконав її вимог та не подав до суду жодні із запитуваних судом доказів, та водночас не повідомив суд про причини, які перешкодили відповідачу подати до суду ті чи інші докази. Колегія суддів констатує, що наведені докази було надано до апеляційної скарги, однак, як вбачається з матеріалів справи, вкзана ухвала суду була направлена засобами електронної пошти, однак, доказів отримання відповідачем вказаної ухвали згідно вимог КАС України, справа не містить, тому, немає підстав констатувати невиконання відповідачем вимог ухвали суду.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У цілому, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 07.11.2022.