Справа № 200/10791/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року справа №200/10791/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 р. у справі № 200/10791/21 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій, стягнення разової грошової допомоги в сумі 7354,00 гривень,-

У С Т А Н О В И В:

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та проведенні доплати недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, стягнення недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 7354,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.06.2020 року та згідно ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту має право на нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня кожного року у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 по справі № 3-р/2020.

При цьому, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат було виплачено допомогу не в повному обсязі на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 року № 325, що підтверджується листом відповідача від 07.07.2021 року № 051-044-Ф-1416-14.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 р. у справі № 200/10791/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком. Стягнуто з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік як учаснику бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України № 3-р/2020 від 27.02.2020 року, в розмірі 7354 гривні. Стягнуто з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700 гривень.

Позивачем на зазначене судове рішення суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, задовольнивши зазначені вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача, витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем заперечень з приводу заявленого до відшкодування розміру судових витрат, не наведено жодного доводу, який би свідчив про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт або непідтвердження вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (стаття 1).

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

22 травня 2022 року Верховною Радою прийнято Закон України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 22.05.2022 № 2263-ІХ, яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, до 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 (а.с. 6-7). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України № 1/ІІ/XXVІІІ/209 від 26.02.2020 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (а.с. 9).

Надання статусу учасника бойових дій також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 01.06.2020 року (а.с. 10).

ОСОБА_1 листом від 30.06.2021 року звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з вимогою здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги у 2021 році у розмірі 8845,00 гривень, відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за вирахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 1491,00 гривень (а.с. 12).

Листом від 07.07.2021 року № 051-044-Ф-1416-14 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що відповідно до постанови КМУ від 08.04.2021 року № 325 розмір разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік для учасників бойових дій складає 1491,00 гривень, зазначена сума позивачу сплачена на підставі списків наданих Департаментом патрульної поліції (а.с. 13).

В матеріалах справи наявний лист Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат № 09/3467-044 від 09.09.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у сумі 1491,00 гривень на підставі списків Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (а.с. 30).

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Стосовно клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 гривень, слід зазначити наступне.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

За позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 та у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

У справі, що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

На підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 2500,00 гривень позивачем надані договір № 29/21 від 12.08.2021 року про надання правової допомоги, акт приймання-передачі надання послуг від 29.09.2021 року та дублікат квитанції № 0.0..1 від 13.08.2021 року на суму 2500,00 гривень (а.с. 14-15, 46-47).

Оцінюючи співмірність розміру витрат, понесених на правову допомогу, судом першої інстанції враховано, що ця справа в силу частини шостої статті 12 КАС України є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанцій дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97).

У пункті 269 рішення у цій справі ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, пункт 55).

У справі «Черніус та Рінкевичюс проти Литви» (Сernius and Rinkeviсius v. Lithuania) (заяви № 73579/17 та № 14620/18, пункт 71) ЄСПЛ також посилався на загальніший принцип про те, що ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має покладатись на саму державу і помилки не мають виправлятися за рахунок осіб, яких це стосується (див. також рішення у справах «Beinaroviс and others v. Lithuania», заява № 70520/10, пункт 140 та «Radchikov v. Russia», заява № 65582/01, пункт 50).

ЄСПЛ у цій справі також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах «Stankiewicz v. Poland», заява № 46917/99, пункт 75).

Відповідні принципи, що випливають з усталеної практики Суду та стосуються права на доступ до суду, наведені у рішенні ЄСПЛ у справі «Zubac v. Croatia» (заява № 40160/12, пункти 76- 86).

Судом встановлено, що 12.08.2021 року між адвокатським об`єднанням Констант Лігал Протекшн та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 29/21 (а.с. 14-15).

У п. 3.1.4 Договору вказано, що оплачувати надану правову допомогу відповідно до умов розділу 5 Договору.

У п. 5.1. Договору зазначено, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокатському об`єднаю за надану в межах цього Договору правову допомогу, є фіксованим та становить: в суді першої інстанції 2500,00 гривень.

Відповідно до п.п. 5.2. та 5.3. Договору вказано, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін та оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3 днів з моменту отримання рахунку.

29 вересня 2021 року сторонами підписано акт приймання-передачі надання послуг, відповідно до якого, надані такі послуги в рамках надання правової допомоги: - узгодження правової позиції, - підготовка позовної заяви та додатків, - підготовка відповіді на відзив (а.с. 47).

В акті зазначено, що оплату гонорару здійснено авансовим платежем 13.08.2021 року в сумі 2500,00 гривень, що також підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 13.08.2021 року на суму 2500,00 гривень (а.с. 46).

Таким чином, суд зазначає, що наданими документами позивачем підтверджено отримання послуг адвоката.

Однак, щодо розміру наданих послуг адвокатом адвокатського об`єднання Констант Лігал Протекшн, суд враховує наступне.

В матеріалах справи відсутні докази щодо розрахунку погодинної вартості правової допомоги наданої у справі.

З урахуванням наведеного, суд вважає підтвердженими сплату позивачем адвокату витрат на суму 700,00 гривень за надання професійної правничої допомоги у цій справі, оскільки такі витрати є співмірними зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, оскільки предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень (правова позиція по даному спору визначена у рішенні Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у зразковій справі № 440/2722/20), вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу з 2500,00 гривень до 700,00 гривень.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 р. у справі № 200/10791/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 р. у справі № 200/10791/21 - залишити без змін. Повне судове рішення складено 08 листопада 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко