Справа № 280/1334/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 листопада 2022 року Справа № 280/1334/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Академії Державної пенітенціарної служби

до ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, Міністерство Юстиції України,

про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Академії Державної пенітенціарної служби (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача ( ІВАN UА1007942 банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) витрати пов`язані з утриманням її в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 67724,27 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження, відповідно до статті 257 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Академією ДПтС та ОСОБА_1 укладено контракт про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти. Позивач зазначає, що відповідач звільнилася з Державної кримінально-виконавчої служби України протягом трьох років після закінчення навчання, у зв`язку з чим має обов`язок відшкодувати позивачу грошові кошти у загальному розмірі 67724,27 грн. Також, позивач вказував на те, що відповідачу у встановленому порядку було вручено повідомлення про необхідність відшкодування коштів пов`язаних з утриманням її в Академії Державної пенітенціарної служби, проте у добровільному порядку грошові кошти відшкодовано не було, що зумовило звернення до суду з позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила. В обґрунтування заперечень зазначила, що після звільнення 30.06.2021 з ДУ «Кам`янська виправна колонія №101» за власним бажання через сімейні обставини (переїзд до м. Одеса), вона з 15.07.2021 прийнята на посаду фахівця Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, що належить до сфери управління Мінюсту. Відповідач вказує на те, що відповідно до п.9 «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 та умовами Контраку, стягнення суми витрат припиняється у разі повторного прийняття особи на службу. З урахуванням викладеного у запереченнях, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа підтримала позицію позивача та вказала на те, що у відповідача наявний обов`язок перед Академією ДПтС відшкодувати витрати,пов`язані з утриманням її в Академії Державної пенітенціарної служби. Просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

19.04.2018 між Академією ДПтС та ОСОБА_1 укладено Контракт №117 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України, на підготовку за державним замовленням для потреб Державної кримінально-виконавчої служби України на денній формі навчання за ступенем вищої освіти бакалавр за спеціальністю правоохоронна діяльність.

Відповідно до наказу Академії ДПтС від 14.06.2019 №106 о/с, ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням навчання, виключено зі списків особового складу Академії та направлено для подальшого проходження служби до ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)».

Наказом в.о. начальника ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» від 19.06.2019 №122/ОС-19, лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 з 19.06.2019 призначено начальником відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)».

16.06.2021 відповідачем подано рапорт з проханням звільнити її з органів Державної кримінально-виконавчої служби України за власним бажанням. Наказом в.о. начальника ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» від 30.06.2021 №109/ОС-2, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Кам`янська виправна колонія (№101)», з 30.06.2021 звільнено зі служби, згідно пп.7 п.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Відповідно до довідки розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії ДПтС загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утримання ОСОБА_1 за період з 18.08.2015 по 17.06.2019 становить 67724,27 грн.

Судом встановлено, що у добровільному порядку відповідачем витрати, пов`язані з утриманням в Академії ДПтС не відшкодовано, що зумовило звернення позивача з позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приписами частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12 квітня 2017 року затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Положеннями пункту 3 Порядку №261, зокрема, визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Пунктами 4, 5 Порядку №261 означено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

З приписів пункту 8 Порядку №261 слідує, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Отже, наведеними вище положеннями чинного законодавства України, як і умовами контракту, передбачено обов`язок відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням в Академії ДПтС, проте у добровільному порядку витрати відшкодовано не було.

Посилання відповідача про відсутність у неї обов`язку відшкодувати витрати пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі з огляду на положення пункту 9 Порядку №261, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 Порядку №261, стягнення суми витрат припиняється в разі:

поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу;

повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.

Отже, відповідно до положень пункту 9 Порядку №261 підставою для припинення стягнення суми витрат пов`язаних з утримання особи у вищому навчальному закладі є повторне прийняття такої особи, у даному випадку на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України.

З наказу ДУ «Центр пробації», судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.07.2021 прийнято на посаду фахівця Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, відповідно до Кодексу законів про працю України, наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 №957/5 «Про впорядкування умов оплати праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань» (зі змінами) та Положення про Державну установу «Центр пробації», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною 3 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України приймаються на конкурсній, добровільній, контрактній основі громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Кваліфікаційні вимоги до професійної придатності визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

В свою чергу, відповідно до частини 8 статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України «Про державну службу». Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що з матеріалів справи судом встановлено, що з 15.07.2021 позивача прийнято саме на роботу до Малиновського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, в порядку та на умовах визначених Кодексом Законів про працю України, а не на службу в порядку, передбаченому Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та Законом України «Про Національну поліцію», із присвоєнням спеціального звання, тощо.

Доказів того, що ОСОБА_1 після звільнення з ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» було повторно прийнято саме на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України матеріали справи не містять.

В свою чергу, відсутність факту повторного зарахування саме на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України не дає підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 9 Порядку №261, оскільки у зазначеному пункті мова іде саме про повторне зарахування на службу.

Також, суд зазначає, що поняття «робота» та «служба» в органах Державної кримінально-виконавчої служби України не є тотожними, оскільки наділяють осіб різними статусами, а також різними правами та обов`язками.

Отже, з огляду на те, що відповідач на момент спірних правовідносин не проходить службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, то відповідно має обов`язок відшкодувати витрати по її утриманню у вищому навчальному закладі.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду адміністративної справи встановлено, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовуються витрати її утриманню в Академії ДПтС в розмірі 67724,27 грн., що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення сплачених позивачем судових витрат з відповідача.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Академії Державної пенітенціарної служби (14000, м. Чернігів, вул. Гонча, 34, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби в розмірі 67724,27 грн. (шістдесят сім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 27 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Мінаєва