Справа № 620/5916/22
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/5916/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі також відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати за період з 01.11.2012 по 02.11.2020 індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року, та зобов`язати вчинити вказані дії.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Проте, відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася позивачу індексація грошового забезпечення в період проходження ним військової служби з 01.11.2012 по 02.11.2020 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 08.09.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали суду від 08.09.2022 надіслано відповідачу на електронну адресу зазначену позивачем у позовній заяві.

При цьому судом враховується, що ухвала розміщена в Єдиному державної реєстрі судових рішень, до якого всі зацікавлені особи мають вільний та безкоштовний доступ.

Відповідачем відзив не подано.

Частиною другою статті 175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 02.11.2020 № 219 позивач звільнений з військової служби (а.с.27).

Відповідно до довідки та архівних відомостей, виданих відповідачем позивачу у періоди з 01.01.2014 по 31.03.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 31.10.2015, з 01.01.2016 по 31.05.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, у періоди з 01.04.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2015 по 31.07.2015, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.06.2016 по 31.07.2016, 01.12.2017по 31.12.2017, з 01.12.2018 по 31.03.2020 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з застосуванням базових місяців серпень 2013, січень 2015, серпень 2015, січень 2016, серпень 2017, січень 2018, березень 2018 року (а.с. 16-25).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 01.01.2014 по 31.03.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 31.10.2015, з 01.01.2016 по 31.05.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за спірний період, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача.

Указаний висновок відповідає правовій позиції і підходу, які застосував Верховний Суд у постанові від 12 травня 2022 року у справі №580/3335/21 з подібними правовідносинами (пункти 26-34).

У цьому контексті суд зазначає, що з аналізу положень Закону №2011-XII і Закону №1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункти 43-44 постанови Верховного Суду від 27 квітня 2021 року у справі №380/1513/20).

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3ст. 90 КАС України).

Докази щодо нарахування та виплати спірної індексації за періоди 01.01.2014 по 31.03.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 31.10.2015, з 01.01.2016 по 31.05.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018, відсутні.

Таким чином, обґрунтованими є вимоги позивача щодо протиправності дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказані періоди.

Щодо застосування базового місяця січень 2008 року та березень 2018 року, суд зазначає наступне.

З наявної у матеріалах справи архівних відомостей видно, що позивачу проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2015 по 31.07.2015, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.06.2016 по 31.07.2016, 01.12.2017 по 31.12.2017, з 01.12.2018 по 31.03.2020, з урахуванням базових місяців - серпень 2013, січень 2015, серпень 2015, січень 2016, серпень 2017, січень 2018, березень 2018 року.

Натомість позивач уважає, що саме січень 2008 року та березень 2018 року та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 є підставою для нарахування індексації грошового забезпечення за спірні періоди.

Враховуючи те, що відповідач частково виплатив позивачу індексацію його грошового забезпечення з урахуванням базових місяців серпень 2013, січень 2015, серпень 2015, січень 2016, серпень 2017, січень 2018, березень 2018 року, а також визначив базовий місяць, з яким не погоджується позивач, спірним у цій справі є саме питання визначення базового (базових) місяця (місяців) індексації грошового забезпечення позивача за оспорюваний період.

З цього приводу суд вважає за необхідне врахувати таке.

Верховний Суд у своїй практиці указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Зазначені висновки Суд виклав у постановах від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі №420/3593/20.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, розтлумачивши пункти 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у згаданих справах №400/1118/21 і 420/3593/20 Верховний Суд указав, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, Суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Зрештою на основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Правовідносини у наведених справах і даній справі є подібними, а відтак указаний висновок є релевантним до цієї справи.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Указана постанова була чинна з 1 січня 2008 року до 1 березня 2018 року.

З січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.

За таких обставин суд приходить висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення за вказаний вище період, з розрахунку базового місяця січень 2008 року.

Щодо базового місяця для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.03.2018, то приписами абзацу 3,4,6 п. 5 Порядку № 1078 встановлено, що для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації грошового забезпечення у місяці підвищення доходу, встановленню підлягає, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Однак, здійснюючи зазначене нарахування у вказаний період, відповідачем не доведено, що ним враховано норми абзацу 3,4,6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), та не встановлено, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за вказаний період саме з урахуванням положень п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення з 01.11.2012 по 31.12.2013, 01.04.2020 по 02.11.2020 суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а, згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Проте докази щодо не нарахування та невиплати позивачу з 01.11.2012 по 31.12.2013, 01.04.2020 по 02.11.2020 індексації грошового забезпечення, сторонами не надано, що унеможливлює визначення судом спірного питання.

Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди: з 01.01.2014 по 31.03.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 31.10.2015, з 01.01.2016 по 31.05.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди: з 01.01.2014 по 31.03.2014, з 01.01.2015 по 28.02.2015, з 01.08.2015 по 31.10.2015, з 01.01.2016 по 31.05.2016, з 01.08.2016 по 30.11.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018, із застосуванням базових місяців: січень 2008 року та березень 2018 року відповідно.

Визнати протиправною дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 01.04.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2015 по 31.07.2015, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.06.2016 по 31.07.2016, 01.12.2017по 31.12.2017, з 01.12.2018 по 31.03.2020 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.04.2014 по 31.12.2014, з 01.03.2015 по 31.07.2015, з 01.11.2015 по 31.12.2015, з 01.06.2016 по 31.07.2016, 01.12.2017 по 31.12.2017, з 01.12.2018 по 31.03.2020 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та з урахуванням положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2022 року.

Суддя І.І. Соломко