Справа № 120/6813/22
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 листопада 2022 р. Справа № 120/6813/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області від 29.06.2022 за №58;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати йому до стажу роботи на посадах , віднесених до відповідних категорій посад державної служби періоди роботи з 1505.1977 по 16.05.1979 ( проходження служби в армії), з 01.09.2000 по 14.01.2003 та з 23.11.2010 по 10.11.2015;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести його на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" з 29.06.2022 та здійснити виплату перерахованої пенсії з 29.06.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію призначену відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 28.06.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до ЗУ №1058 на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу". Рішенням від 29.06.2022 №58 відповідач 1 відмовив у вказаному перерахунку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ГУ ПФУ у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII "Про державну службу", який набрав чинності 01.05.2016 (далі - Закон №889-VIII).

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До 01.05.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону №3723-VIII "Про державну службу" від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-VIII).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

На переконання представника відповідача, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723- ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889 щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічні мотиви навів представник ГУ ПФУ у Одеській області у своєму відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

28.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до вимог ЗУ "Про державну службу".

Рішенням ГУ ПФУ України в Одеській області від 29.06.2022 №58 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до вимог ЗУ "Про державну службу", оскільки станом на 01.05.2016 він не займав посаду державної служби, а також в нього відсутній необхідний стаж 10 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (стаж становить 9 років 1 місяць 4 дні).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно із пп. 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, що в контексті спірної ситуації є: наявність 10 років стажу державної служби, за умови, що особа станом на 01.05.2016 займала посаду державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із записів трудової книжки позивача судом встановлено, що ОСОБА_1 23.11.2010 обраний на посаду міського голови Хмільницької міської ради. Згідно запису №23 позивача 10.11.2015 звільнено у зв`язку із закінченням строку повноважень п. 1 ст .42 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні". Згідно запису №24 з 11.05.2016 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Так, судом встановлено, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займав посади державної служби.

З огляду на викладене суд констатує, що позивач при звернені до відповідача з заявою про переведення на пенсію за віком не відповідав одному із основних критеріїв для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: не займав посади державної служби станом на 01.05.2016.

За таких обставин, позивач не набув права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 )

Відповідач: головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Комар Павло Анатолійович