Справа № 120/3811/22
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2022 р. Справа № 120/3811/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати рішення управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №14 Пенсійного фонду у Вінницькій області про не зарахування стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію незаконним;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати трудовий стаж відповідно до записів у трудовій книжці і призначити позивачу відповідну пенсію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що з після досягнення 55-річного віку він до управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №14 Пенсійного фонду у Вінницькій області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач відмовив у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що до страхового стаж йому не зараховано період роботи з 26.02.1990 по 30.09.1995 в «Шахтоуправлінні Куйбишівське», так як на запит заступника начальника відділу обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №14, надійшла відповідь про те, що у зв`язку з тим, що «Шахтоуправління Куйбишівське» знаходиться на тимчасово окупованій території отримати відомості по даному підприємству неможливо.

На переконання позивача, основним документом що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, тому відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до його стажу вищезазначеного періоду.

Ухвалою суду від 13.05.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених у мотивувальній частині ухвали суду.

08.06.2022 позивачем подано до суду копію рішення пенсійного органу №90 від 14.12.2021.

Ухвалою від 13.06.2022 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви.

27.06.2022 ОСОБА_1 усунув недоліки позовної заяви, шляхом уточнення позовних вимог, а саме позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 90 від 14.12.2021 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати трудовий стаж відповідно до записів у трудовій книжці і призначити йому відповідну пенсію.

Ухвалою суду від 30.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Окрім того, даною ухвалою витребувано у ГУ ПФУ у Вінницькій області належним чином засвідченні копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення від 14.12.2021 №90.

15.07.2022 ГУ ПФУ у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивує тим, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління із заявою від 06.01.2022, про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, необхідний страховий стаж становить 33 роки, після опрацювання наданих позивачем документів, його страховий стаж становить 31 рік 1 місяць 18 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди з 15.08.1984 по 31.12.1986, оскільки відсутня інформація про фактичну тривалість відпрацьованих днів в колгоспі; з 26.02.1990 по 19.06.1990, оскільки відсутня дата наказу прийняття на роботу; період отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008 - оскільки відсутня інформація про припинення виплати допомоги.

Враховуючи вище викладене та у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.26 Закону №1058 (рішення №90 від 14.12.2021).

29.07.2022 позивачем подано заяву про долучення доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 13.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №14 Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком

За результатами розгляду таких документів відповідачем прийнято рішення від 14.12.2021 №90 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні зазначено, що пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 55 років 25 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» становить 33 роки. Страховий стаж особи становить 31 рік 1 місяць 18 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- з 15.08.1984 по 31.12.1986, оскільки відсутня інформація про фактичну тривалість відпрацьованих днів в колгоспі;

- з 26.02.1990 по 19.06.1990, оскільки відсутня дата наказу прийняття на роботу;

- період отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008, оскільки відсутня інформація про припинення виплати допомоги.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України №1058-IV від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у спірні періоди роботи позивача регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Із цього слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ у Вінницькій області не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 15.08.1984 по 31.12.1986, оскільки відсутня інформація про фактичну тривалість відпрацьованих днів в колгоспі.

Суд зазначає, що відповідно до абз. 1 та 2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, здійснювана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно п.п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).

Виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема трудова участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

В матеріалах справи наявна довідка ТОВ «Сільсьгосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Липівка» від 03.12.2021 №75, відповідно до якої ОСОБА_1 прийнятий на роботу згідно записів в трудовій книзі 15.08.1984 (протокол №8 від 15.08.1984), звільнений 25.02.1989 (протокол №12 від 25.12.1989); прийнятий на роботу згідно записів в трудовій книзі 04.10.1995 (протокол №19 від 04.10.1995), звільнений 23.12.2005 (наказ №42 від 23.12.2005).

ТОВ «Сільсьгосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Липівка» згідно інформації наявної в книгах обліку трудового стажу колгоспників ф-14а та книг по нарахуванню заробітної плати колгоспу імені Леніна (1932-1992 років) та корпорації «Липівка» (1992-2000 років), з 2000 року ТОВ «Сільсьгосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Липівка», надано відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів) трудову участь в колгоспному виробництві за період з 1987 по 1989 рік та з 1996 по 2000 рік.

З таких відомостей вбачається, що ОСОБА_1 фактично виконано річні мінімуму трудової участі в цьому господарстві.

Водночас, інформацію про кількість вироблених трудоднів (людиноднів) за період з 1984 по 1986 рік ТОВ «Сільсьгосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Липівка» не надано.

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , видана 15.08.1984. Так, на арк. 18. трудової книжки вказується, що у 1980 році ОСОБА_1 відпрацював 71 трудодень, у 1981 році 69 трудоднів, у 1982 році 89 трудоднів, у 1983 році 128 трудоднів. Водночас стовпчик «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві» не містить інформації про річний мінімум трудової участі, визначений роботодавцем.

Проте, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі. Окрім того, ТОВ «Сільсьгосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Липівка» довідкою від 03.12.2021 №75 фактично підтверджено, що ОСОБА_1 у спірний період працював у колгоспі, однак відомості щодо фактичної тривалості відпрацьованих днів в колгоспі за такий період у документах товариства відсутня.

Тобто не можливість надання роботодавцем інформації щодо фактичної тривалості відпрацьованих позивачем днів в колгоспі не може бути підставою для не зарахування до його стажу періоду з 15.08.1984 по 31.12.1986.

Щодо посилання відповідача у рішенні від 14.12.2021 №90 на відсутність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_2 з 26.02.1990 по 19.06.1990, оскільки відсутня дата наказу прийняття на роботу, суд зазначає таке.

Згідно пункту 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм сліду, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Водночас підставою для не зарахування спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 26.02.1990 по 19.06.1990 до його страхового стажу слугувало те, що у трудовій книжці позивача відсутня дата наказу про прийняття на роботу.

З приводу вказаного, суд зазначає, що запис №3 у трудовій книжці, внесений Шахтоуправлінням «Куйбишівське» про прийняття позивача учнем підземного гірничого робочого є чітким та зрозумілим, не містить жодних виправлень та внесений на підставі наказу №187/к.

Водночас відсутність дати видачі такого наказу є порушення роботодавцем правил заповнення трудових книжок та не може слугувати підставою для не врахування такого періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_2 .

З приводу не зарахування до стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008, з огляду на відсутність інформації про припинення виплати такої допомоги, слід зазначити, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у спірний період врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення (пункт 2.19 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, а у випадку безробіття - на орган державної служби зайнятості населення, а тому неналежне ведення трудової книжки органом державної служби зайнятості населення не може позбавити безробітного, який оформлений у встановленому законом порядку в такому органі, права на соціальний захист зокрема й на отримання пенсійних виплат.

При цьому, стороною позивача надано довідку від 25.07.2022 №21.01-31/325-22, видану Томашпільською районною філією Вінницького обласного центру зайнятості., відповідно до якої ОСОБА_1 розпочата виплата допомоги по безробіттю з 11.01.2008 відповідно до п. 3 ст. 22, п. 4, 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ від 11.01.2008 №НТ080111).

Припинена виплата допомоги по безробіттю з 28.05.2008 відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (наказ від 28.05.2008 №НТ080528).

Відтак, період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 11.01.2008 по 28.05.2008 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №90 від 14.12.2021, яким позивачу відмовлено у зарахуванні до його стажу періодів роботи з 15.08.1984 по 31.12.1986, з 26.02.1990 по 19.06.1990 та період отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008 по 28.05.2008 є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає, що приймаючи рішення №90 від 14.12.2021 про відмову у призначені пенсії, відповідач не надав належної правової оцінки усіх обставинам, зокрема не досліджувались відомості трудової книжки ОСОБА_1 на предмет наявності пільгового стажу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення пенсії.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №752/20012/16-а, від 12.06.2018 у справі № 800/248/17, від 12.02.2019 у справі №825/1602/17 та від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, враховуючи, що тим обставинам, які були встановлені судом належна оцінка відповідачем як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, не надавалася, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати до стажу позивача періоди роботи з 15.08.1984 по 31.12.1986, з 26.02.1990 по 19.06.1990 та період отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008 по 28.05.2008 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком від 13.12.2021 з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 744,30 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №90 від 14.12.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.08.1984 по 31.12.1986, з 26.02.1990 по 19.06.1990, період отримання допомоги по безробіттю з 11.01.2008 по 28.05.2008 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.12.2021, з урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 744,30 грн. (сімсот сорок чотири гривні тридцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; ).

Рішення суду сформовано: 07.11.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна