Справа № 640/22029/21
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Київ № 640/22029/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС, оформлену листом від 16.06.2021 р. № 69/с/28-97-07, щодо відмови ОСОБА_1 у направленні подання та документів до Головного управління ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ у редакції від 12.01.1999 p.;

2) зобов`язати Офіс великих платників податків ДФС підготувати та направити до Головного управління ПФУ в м. Києві подання документи необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ у редакції від 12.01.1999 p.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 відкрито спрощене провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою від 15.12.2021 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача - Офісу великих платників податків ДФС () на правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС ().

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2022 апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року - скасовано, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про процесуальне правонаступництво - відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує, про що надав до матеріалів справи письмовий відзив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі наявних письмових доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 15.03.2021 p. № 60-о Позивач був звільнений з 16.03.2021 p. із займаної посади та податкової міліції ДФС.

Вислуга років станом на 16.03.2021 складає у календарному обчисленні 21 рік 07 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - немає.

Як свідчать матеріали справи наказ №60-о позивачем не оскаржувався, а спір щодо обрахунку вислуги років на рівні 21 рік 07 місяців 07 днів між сторонами відсутній

31 травня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив у 10-денний термін з дня одержання цієї заяви відповідно до Постанови Правління ПФУ від 30.01.2012 №3-1 оформити всі необхідні документи та подання про призначення пенсії за вислугу років на направити ці документи до ГУ ПФУ в м. Києві.

Листом від 16.06.2021 №69/с/28-97-07 відповідач відмовив позивачу у направленні подання та супровідних документів до ГУ ПФУ для призначення пенсії позивачу через відсутність у останнього достатньої вислуги років для призначення пенсії.

Суть спору зводить до того, що на переконання позивача Порядком №3-1 взагалі не передбачено права відповідача на відмову в підготовці документів для призначення пенсії, а вислугу років для призначення пенсії слід обраховувати виходячи з норм права, які були чинним на дату прийняття позивача на службу - 09.08.1999 (20 років), а не на дату звільнення зі служби (25 років).

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 КАС України належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1 (надалі - Порядок №31-).

Пунктом 1 Порядку №3-1 визначено, серед іншого, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Державної податкової служби України.

Пунктом 12 Порядку №3-1 визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що у випадку наявності у особи права на пенсію згідно Законом, у Уповноваженого органу дійсно відсутні підстави для відмови в підготовці й оформленні документів для подальшого призначення пенсії.

Отже, вирішальним в даному випадку є саме наявність у особи права на призначення пенсії, яке (право) виходить із вислуги років.

Відповідно до абз. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж», «з» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відтак, є можливим дійти висновку, що у зв`язку зі звільненням позивача 16.03.2021, виключно необхідною умовою для виникнення у позивача права на пенсію є наявність вислуги років щонайменше на рівні 25 календарних років для призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як вже зазначалось, між сторонами відсутній спір щодо обрахунку вислуги років на рівні 21 рік 07 місяців 07 днів.

Таким чином, позивач не набув права на пенсію в розумінні Закону.

Посилання позивача на те, що вислугу років для призначення пенсії слід обраховувати виходячи з норм права, які були чинним на дату прийняття позивача на службу - 09.08.1999 (20 років), а не на дату звільнення зі служби (25 років) і в такому випадку у відповідача виник обов`язок підготувати документи для призначення пенсії на підставі Закону, судом відхиляються, виходячи із наступного.

Так, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999).

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (31.05.2021 р.) спірні правовідносини було врегульовано нормами Закону України № 2262-XII, які передбачали виникнення у особи права на пенсію за цим законом при мінімальній вислузі 25 років, а тому питання щодо наявності у позивача права на пенсійне забезпечення, як працівника податкової міліції, має вирішуватись у відповідності до вказаної норми.

З врахуванням зазначеного, є можливим дійти висновку про те, що для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 31.05.2021, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, його вислуга років мала становити 25 років.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, загальна вислуга років позивача станом на 31.05.2021 р. становить менше 25 років, що власне самим позивачем не заперечується.

Разом з тим, оскільки станом на дату прийняття на службу - в 1999 році у позивача була відсутня вислуга років - 20 років, а тому у період дії ст.12 Закону 2262-XII у редакції до 08.07.2011 року (20 років) позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при внесенні змін до ст.12 Закону 2262-XII з 08.07.2011 (25 років) не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки в розумінні п.1 Порядку №3-1 позивач не є особою, яка має право на пенсію згідно із Законом 2262-XII, підстави для підготовки документів позивача для призначення пенсії згідно із Законом №2262-XII у відповідача були відсутні, що в свою чергу свідчить на користь необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11-Г, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович