Справа № 522/15108/22
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/399/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

До суду 07.11.2022 року надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області виявлено та запрошено до підрозділу за адресою: АДРЕСА_1 , особу, який назвався громадянином Республіки Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у Відповідача, встановлено, що гр. Республіки Узбекистану ОСОБА_1 порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні та пояснив, що прибув до України у 2014 році, легально, по паспорту громадянина Республіки Узбекистану для виїзду за кордон. Мета приїзду приватні справи. Під час виявлення у відповідача був відсутній паспортний документ громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що гр. ОСОБА_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. 09.07.2022 стосовно гр. ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008423, постановою про накладення адміністративного стягнення від 09.07.2022 ПН МОД № 008497 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. Станом на 04.11.2022 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень, не сплачено, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника в особовій справі останнього.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.08.2022.

Рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 07.08.2022 гр. Республіки Узбекистану ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив. Відповідач з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

У визначений термін громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

04.11.2022 ОСОБА_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

04.11.2022 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009119 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.11.2022 ПН МОД № 009208 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Проаналізувавши всі обставини перебування Відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у Відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. ОСОБА_1 прибув на територію України у 2014 році. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

3. Відповідач був затриманий працівниками ГУ ДМС в Одеській області за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.

4. Після прийняття рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України.

5. З 09.07.2022 до моменту повторного виявлення 04.11.2022 відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання рішення про примусове повернення чи оскарження його у судовому порядку, оскарження постанов про накладення адміністративних стягнень за незаконне перебування в Україні.

Вважають, що вищевказані обставини свідчать про те, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи Відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року провадження у справі було відкрито.

У судовому засіданні 07.11.2022 року були присутні: відповідач ОСОБА_1 , представник позивача Саркісян А.Р. та предстаник відповідача Токарчук В.В.

Представник міграційної служби, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, наполягаючи на тому, що відповідач проживає незаконно протягом тривалого часу, ухиляється від виконання рішення суду щодо повернення до країни походження, а також не має документів, що посвідчують його особу. Вважає, що наявні підстави для затримання відповідача. Вказав, що відповідача затримали та він себе назвав громадянином Узбекистану, після відібраних пояснень, останній зазначив, що проживав без документів на право проживання в Україні та пояснив, що прибув до України у 2014 році, нелегально, має паспорт громадянина Узбекистану. Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності, ухвалено рішення щодо його примусового повернення до країни походження. 04.11.2022 р. відповідача повторно було виявлено. Відповідача не можливо ідентифікувати, оскільки відсутні документи.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він громадянин Узбекистану, в Україні з 2013 р., паспорт втрачений, один паспорт здав в посольстві, ніяких документів не дали.

Вказав, що він є військовим України, документів про проходження військової служби в нього немає.

Вказав, що проживає в Одесі, працював неофіційно різноробочим. Зазначив, що має сім`ю в Одесі - дружина та троє дітей, свідоцтва про одруження немає. Показав через екран монітору копію свідоцтва про народження дітей, прочитав зміст свідоцтва. Наголосив, що його призвіще ОСОБА_3 а в свідоцтві про народження батьком вказаний Компанієць. Інших доказів підтвердження дітей не надав.

Вказав, що ніхто до праці в Україні не примушував, проживав дома в дружини, та тимчасово у воєнкоматі.

Під час судового засідання заявив, що в нього є інший адвокат. Суд оголосив технічну перерву та надав відповідачу можливість зв`язатися зі своїм адвокатом.

Після технічної перерви після перерви встановили, що адвокатом являється ОСОБА_4 . Після дзвінка, адвокат сказала, що не буде представляти інтереси відповідача, нічого про затримання не знає, відповідач їй телефонував ще 2 місяця тому.

Таким чином суд встановлює, що належним адвокатом є адвокат присутня в судовому засіданні.

Відповідач зазначив, що заперечує проти позову, але доказів законних підстав перебування на території України надати не може.

Представник позивача пояснив, що по прізвищу та ім`я відповідача немає даних про перетин кордону України

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи судом встановлено, що 09 липня 2022 співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУ ДМС в Одеській області особу, який назвався громадянином Республіки Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У результаті проведеної перевірки представниками ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні проживав без документів на право проживання в Україні.

Перевіркою встановлено, громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

09.07.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно громадянина гр. ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008423, постановою про накладення адміністративного стягнення від 09.07.2022 ПН МОД № 008497 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.08.2022. Рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 07.08.2022 громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив. Відповідач з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

У визначений термін громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

04.11.2022 ОСОБА_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області.

04.11.2022 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009119 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.11.2022 ПН МОД № 009208 був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

За розглядом справи суд вбачає, що на даний час громадянин Республіки Узбекистану ОСОБА_1 на території України знаходиться з 2014 року в м. Одесі незаконно, паспорту не має, постійного офіційно зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Із матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач не ідентифікований та відсутні документи, що посвідчують його особу.

Також, на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (далі - Інструкція) , згідно пункту 4 якої іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Інструкція детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У пункті 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Розділом ІІІ Інструкції встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України (п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Суд зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частини першої статті 30 Закону № 3773- VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду. При цьому, законодавством передбачена можливість подання до адміністративного суду позовної заяви відповідно до частини першої статті 289 КАС України.

У той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає Суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 27 лютого 2020 року по справі № 585/2811/19.

Суд вбачає, що відповідач перебуває на території України із 2014 року без законних на теперішніх час підстав, своєчасно рішення міграційної служби від 09.07.2022 року не виконав та ухиляється покинути територію України добровільно. Документів щодо ідентифікації особи (паспорту) при в`їзді в Україну не мав та не має.

Отже, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Таким чином, за встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.23-25,30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 289 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 04.05.2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 07.11.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

07.11.22