Справа № 420/8963/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8963/22
У Х В А Л А

03 листопада 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мельника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ломакіної М.І. (за ордером),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції клопотання представника Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 та закриття провадження у справі в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 30 червня 2022 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ про застосування до працівників УПП в Херсонській області ДПП дисциплінарних стягнень № 287 від 19.05.2022 року Департамента патрульної поліції щодо притягнення до дисциплінарної стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції поліцейського роти 4 взводу 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу №815 о/с Департамента патрульної поліції про звільнення із служби в поліції поліцейського роти 4 взводу 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти №4 взводу №2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП з 01 червня 2022 року;

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 01 червня 2022 року по день фактичного розрахунку, у розмірі 125 583, 76 грн.(інша сума) щомісячно;

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн.

- стягнути судові витрати за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів №287 від 19.05.2022 року та №815 о/с від 01.06.2022 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року задоволено заяву представника позивача Ломакіної Марії Ігорівни про зменшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів №287 від 19.05.2022 року та №815 о/с від 01.06.2022 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи №420/8963/22 за позовними вимогами:

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375;

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн.;

- стягнути судові витрати за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

20 жовтня 2022 року від представника Департаменту патрульної поліції надійшло клопотання вхід № (ЕС/4755/22), відповідно до якого останній просить суд залишити позовну заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375, посилаючись на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України з даними вимогами та закрити провадження у справі в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн., обґрунтовуючи це тим, що питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.

У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник відносно задоволення клопотання представника відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 заперечували, посилаючись на те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даними вимогами.

Відносно закриття провадження у справі в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн. позивач та його представник не заперечували, погодившись з позицією відповідача відносно того, що питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у підготовчому засіданні, дослідивши доводи, викладені в клопотанні представника відповідача, суд визнає їх частково обґрунтованими та вважає за необхідне задовольнити клопотання частково, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно правового спору визначає не тільки його суб`єктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов`язане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб`єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством).

Згідно з ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року задоволено заяву представника позивача Ломакіної Марії Ігорівни про зменшення позовних вимог даній справі та вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи №420/8963/22 за наступними позовними вимогами:

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375;

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн.;

- стягнути судові витрати за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Тобто серед заявлених позовних вимог відсутня вимога щодо визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частинами 1 та 5 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено:

позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою;

вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, в адміністративному судочинстві вимоги про відшкодування шкоди є похідними від вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень і розглядаються виключно за умови наявності вимоги про вирішення публічно-правового спору.

При цьому, ч.5 ст.21 КАС України не встановлює виключень та чітко визначає, що розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Тобто, навіть якщо позивач проходив публічну службу, проте, просить відшкодувати моральну шкоду без заявлення вимог про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та, що саме ці протиправні рішення, дії чи бездіяльність призвели до необхідності відшкодування моральної шкоди, то вказані вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підтвердження цієї позиції слід зазначити, Верховний Суд в своїй постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №818/1391/17 зазначив, що «Разом з тим, виходячи з аналізу норм статей 23, 1167 ЦК України, які регулюють загальні підстави і порядок відшкодування моральної шкоди, під останньою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.2005 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні».

Тобто, моральна шкода може бути заявлена в порядку адміністративного судочинства лише разом з вимогами пов`язаними з протиправними діянням (бездіяльністю) в її заподіянні.

Проте, як встановлено судом, серед заявлених позовних вимог відсутня вимога позивача щодо визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача до Департаменту патрульної поліції в частині стягнення на його користь моральної шкоди у зв`язку із незаконним звільненням у сумі 100 000 грн. не можуть розглядатися у порядку адміністративного судочинства окремою позовною вимогою, а тому провадження у цій частині вимог підлягає закриттю, а клопотання представника Департаменту патрульної поліції задоволенню.

Вирішуючи клопотання представника Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 94 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, Грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у пункті 2 установлено, що установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Так, предметом розгляду даної справи є право позивача на щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень за період з 02.06.2022 року по 15.08.2022 року, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького на період дії складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов:

- на період дії воєнного стану;

- поліцейським;

- в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні);

Отже, така додаткова винагорода не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які враховуються при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ.

Відтак, на вказані правовідносини положення частини 2 статті 233 КЗпП України не поширюються, а тому позивач повинен був звернутись до суду з даним адміністративним позовом у місячний строк з моменту, коли він дізнався чи повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ч.1 ст.116 КЗпП України).

Відтак, враховуючи те, що позивача звільнено зі служби в поліції наказом Департаменту патрульної поліції № 815 о/с від 01.06.2022 року, то саме з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 02.06.2022 року обчислюється строк звернення позивача до суду з вимогами щодо виплати належних йому на час звільнення сум, оскільки саме до цього часу позивач міг очікувати на отримання спірної додаткової винагороди.

Судом встановлено, що позивачем позовну заяву у первинній редакції було подано через систему «Електронний суд» 30.06.2022 року, в якій серед вимог яких, окрім скасування спірного наказу про звільнення, були також позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.06.2022 року, тобто з дотриманням строку звернення до суду.

В подальшому судом встановлено, що наказом Департаменту патрульної поліції № 1055 о/с від 16.08.2022 року було скасовано пункт оскаржуваного позивачем наказу Департаменту патрульної поліції № 815 о/с від 01.06.2022 року в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого сержанта ОСОБА_1 поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону, з 01 червня 2022 року. Вказаним наказом встановлено виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02.06.2022 року до 15.08.2022 року.

Також судом встановлено, що в подальшому з довідки про доходи № 1522 від 28.09.2022 року, наданої до суду відповідачем позивачу стало відомо, що з 02.06.2022 року по 15.08.2022 року йому було виплачено його заробітну плату без будь-яких доплат у сумі 31 218,00 грн.

У зв`язку з чим, 13 жовтня 2022 року представник позивача звернулася до суду із заявою про зміну (зменшення) позовних вимог, яку ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року було задоволено та вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи №420/8963/22 за позовними вимогами:

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375;

- стягнути за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн.;

- стягнути судові витрати за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 строк звернення до суду не порушено, а тому суд вважає за доцільне у задоволенні клопотання відповідача в частині залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Крім того, суд також звертає увагу, що у справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Так, відповідно до частини 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 44, 47, 122, 123, 167, 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Департаменту патрульної поліції від 20.10.2022 року (вхід. № ЕС/4755/22) задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку із його незаконним звільненням у сумі 100 000 грн. закрити.

Роз`яснити позивачу, що вирішення спору в частині вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у зв`язку із його незаконним звільненням підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В задоволенні вимог заяви представника Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду в частині вимог щодо стягнення за рахунок державних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 червня 2022 року по 14 серпня 2022 року, що складаються із додаткових виплат у сумі 102 385, 78 грн., відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 року №375 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 07.11.2022 року.

Суддя С.О. Стефанов