Справа № 520/3003/22
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 листопада 2022 року № 520/3003/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В. розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що полягають у невиконанні рішення Конституційного Сулу України від 07.04.2021р № 1 -р(ІІ)/2021 і не проведенні перерахунку і виплати позивачу ОСОБА_1 з 07.07.2021 року основної пенсії, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії, інваліда 1 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР;

визнати протиправною бездіяльність Відповідача, що полягає у невиконанні рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 і не проведенні відшкодування позивачу завданої шкоди, внаслідок дії неконституційної норми закону, за період з 01.01.2015р. по 17.11.2017р., шляхом перерахунку та виплати належних позивачу сум, відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закон) України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком, з врахуванням виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиконанні рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 і не проведенні відшкодування Позивачу завданої шкоди, внаслідок дії неконституційної норми закону, за період з 17.11.2017р. по 07.07.2021р., шляхом перерахунку та виплат належних Позивачу сум відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-X11 у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інвалід) 1 групи, щодо якого встановлено зв`язок і Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком та врахуванням виплачених сум;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату сум пенсії (з врахуванням виплачених сум) з 07.07.2021р. відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віл 28 лютого 1991 року № 796-ХІ1 у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закон) України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інваліду 1 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу відшкодування завданої шкоди, внаслідок дії неконституційної норми закону, за період з 01.01.2015р. по 17.11.2017р., шляхом перерахунку та виплати належних позивачу ОСОБА_1 сум пенсії (з врахуванням виплачених сум) відповідно до частини четвертої етапі 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 9 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити Позивачу відшкодування завданої шкоди, внаслідок дії неконституційної норми закону, за період з 17.11.2017р. по 07.07.2021р., шляхом перерахунку та виплати належних Позивачу ОСОБА_1 сум пенсії (з врахуванням виплачених сум) відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інваліду 1 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача з проханням падати відповідні розрахунку його пенсії, щоб пересвідчитися, чи здійснює відповідач після рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021р № 1 -р(II)/2021 незаконну бездіяльність з 07.07.2021 р. Відповідач надав розрахунки пенсії позивача з 01.01.2015 р. і до цього часу, що підтверджує, що добровільно відповідач не виконав рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021р № 1 - р(II)/2021 і не провів позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AЕC 1 категорії, інваліду 2-ї групи та інваліду 1-ої групи з 17.1 1.2017 р., щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, належних перерахунків у розмірі 10 мінімальної пенсії за віком, а також не нарахував позивачу відшкодування завданої шкоди дією неконституційної норми закону з 01.01.2015 р. по 07.07.2021 р. Позивач зауважив, що після його звернення з заявою про виконання рішення КСУ № 1- р(II)/2021 від 07.04.2021р. відповідач мав застосувати частину четверту статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнені, до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року №230/96-ВР, та відшкодувати завдану позивачу шкоду за весь час дії неконституційної норми.

Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому ст.263 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч.2-5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі через систему Електронний суд та засобами поштового зв`язку, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 01.08.2019 р. та отримує пенсію по інвалідності (2-а група з 02.03.2010 р., 1-а група з 17.11.2017 р.).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про надання відповідного розрахунку нарахування та виплату йому пенсії за спірний період.

Супровідним листом від 15.07.2021 року № 2000-0219-8/92624 Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області на заяву від 07.07.2021 р. надало довідку про розмір пенсії позивача за період з січня 2015 р. по 2021 р.

З огляду на інформацію викладену у вище зазначеній довідці, позивач дійшов висновку, що відповідач добровільно не виконав рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021р № 1 -р(II)/2021 та не провів належного перерахунку пенсії позивача, а також не нарахував відшкодування завданої шкоди за період з 01.01.2015 р. по 07.07.2021 р., що зумовило звернення позивача з зазначеним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по справі виникли в частині соціального та правового захисту осіб, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються правовими нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Приписами частини четвертої статті 54 Закону N 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР, передбачалося, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком, по 1 групі інвалідності 10 мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 28.12.2014 р. № 76-VIII статтю 54 викладено у наступній редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

07 квітня 2021 року Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення № 1-р(ІІ)2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Конституційний Суду України вирішив:

1. Визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Частина третя статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі не приведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР:

«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».

4. Громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 97 Закону України від 13.07.2017 р. № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі Закон України № 2136-VIII) суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Згідно положень частини 1 статті 91 Закону України № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Відповідно до зазначених норм Закону України № 2136-VIII Конституційний Суд України встановив строк втрати чинності законом, що визнаний неконституційним, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто із 07.07.2021.

До цього моменту діяла стаття 54 Закону України № 796 у редакції, яка не передбачала перерахунку призначеної позивачу пенсії у розмірі 10 (8) мінімальних пенсій за віком.

При цьому, Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, на яке посилається позивач не набуває ретроспективної дії у часі (висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 373/1978/18).

Отже, із урахуванням встановленого Конституційним Судом України порядку і строків виконання рішення від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, умовою виникнення у позивача права на перерахунок пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком було не приведення Верховною Радою України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (до 07.07.2021) нормативного регулювання спірного питання у відповідність із Конституцією України.

Разом з тим, 29.06.2021 Верховною Радою України на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» № 1584-IX (далі Закон України № 1584-IX), який набрав чинності 01.07.2021.

Так, Верховна Рада України постановила внести зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у статті 54 частину третю викласти в такій редакції: «В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень»; доповнити частинами четвертою і п`ятою такого змісту: «Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України».

Суд звертає увагу, що частини 3 статті 54 Закону України № 1584-IX в редакції статті внесених вищезазначених змін не містить положень щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, а отже Верховною Радою України приведено нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 у справі № 3-333/2018(4498/18).

Отже суд приходить до висновку про помилковість твердження позивача щодо не приведення Верховною Радою України та КМУ законодавства у відповідність з Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2021 у справі № 3-333/2018(4498/18).

За вказаних обставин, відсутні підстави для застосування норми ч. 4 ст. 54 Закону № 796, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити позивачу відшкодування завданої шкоди, внаслідок дії неконституційної норми закону, за період з 01.01.2015р. по 17.11.2017р., шляхом перерахунку та виплати належних позивачу ОСОБА_1 сум пенсії (з врахуванням виплачених сум) відповідно до частини четвертої етапі 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 9 червня 1996 року № 230/96-ВР, як інваліду 2 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком; та за період з 17.11.2017р. по 07.07.2021р., як інваліду 1 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, у розмірі не нижчому 10 мінімальних пенсій за віком відповідно, суд зазначає наступне.

Так, в п. 3.2 мотивувальної частини Рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Конституційний Суд України зазначив: «У Рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що "відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Тому позитивним обов`язком держави є прийняття відповідного закону, який має визначати порядок та умови такого відшкодування" (абзац п`ятий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

На підставі викладеного та з метою реального поновлення у правах громадян України, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-XII, Конституційний Суд України вважає, що держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII».

Разом з тим, суд зауважує, що на час виникнення спірних правовідносин закон, який визначає юридичний механізм (порядок) відшкодування шкоди, завданої особі, на яку поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, внаслідок дії частини 3 статті 54 цього Закону в редакції Закону № 76-VIII, що визнана неконституційною, Верховною Радою України не прийнятий.

Таким чином, за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути, оскільки особа не може стверджувати, що вона мала «законне сподівання» одержання будь-яких конкретних сум (ухвала Європейського суду з прав людини у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, ухвала щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року).

Відповідно до ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.14, 243-246,257-263, 293,295-297 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зоркіна Ю.В.