Справа № 160/13982/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
ВСТАНОВИВ:
09.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом , в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнути середній заробіток, було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160,161 КАС України.
16.09.2022 року позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 21.09.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 21.09.2022 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- відомості/інформацію щодо проходження позивачем проходження служби в ДКВС;
- наказ від 30.08.2022 року №121/ОС-22 про звільнення позивача зі служби;
- звернення позивача до відповідача із заявою щодо здійснення виплати грошової компенсації за неотримане ним за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування;
- листи /відмови відповідача на звернення позивача;
- відомості/інформацію щодо здійснення/нездійснення виплати позивачу грошової компенсації за неотримане ним за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування;
- складену довідку (за наявності) про виплату позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та інші докази щодо суті спору.
06.10.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 07.11.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 30.08.2022 року за номером 121/ОС-22 «Про звільнення ОСОБА_1 », 30.08.2021 року його було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України згідно ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Вказує, що перед звільненням він письмово звернувся до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування відповідно до п. 2,5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Однак, від дня звільнення зі служби (30.08.2022 року) до теперішнього часу, грошову компенсацію за речове майно позивач так і не отримав та про причини її невиплати не поінформований.
Окрім того, вказує, що довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна з розрахунком вартості неотриманого речового майна Відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом в порушення вимог п. 27, 60 Порядку до теперішнього часу не оформлена, внаслідок чого позивачу невідомо про розмір такої грошової компенсації.
Позивач вважає, що така бездіяльність посадових осіб Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, в частині невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та неоформлення довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна є протиправними, а невиплата грошової компенсації - необґрунтованою, тому, звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
До суду надійшов відзив від відповідача, в якому проти позову заперечив та зазначив, що пунктом 23 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 року №578, передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно п. 60 цього Порядку, на підставі заяви.
Відповідач посилається на те, що для проведення розрахунку суми грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до Порядку, необхідні наказ про звільнення, який видано відповідачем 30.08.2022 року та заява про виплату такої компенсації, яку позивач подав 15.08.2022 року.
Також відповідач стверджує, що 28.09.2022 року позивачу було надано довідку №30 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
При цьому, відповідно до абзацу 2 п. 22 Порядку №578, грошова компенсація виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Так, в кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби.
Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 10.08.2005 року по 30.08.2022 року.
Так, наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 30.08.2022 року за номером 12 1о/с-22 «Про звільнення ОСОБА_1 », 30.08.2021 року позивача було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України згідно ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Позивач звернувся до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою від 15.08.2022 року щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого постановою КМУ №578 від 14.08.2013 року.
Однак, вказана виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відповідачем не була здійснена.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, Міністерством юстиції України було видано наказ від 28.03.2018 року №925/5, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 3 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 глави 22 розділу ІІ цього Порядку днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.
Правовий статус персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено статтею 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Частиною 5 вказаної статті визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №578 було затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно пункту 1 затвердженого Порядку №578 останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Відповідно до пункту 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Пунктом 8 Порядку №578 визначено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення №1-5, а інвентарне майно - за нормами №6-13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків навчальних закладів; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).
Пунктом 9 Порядку №578 передбачено, що забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, черговій частині державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.
Отже, право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають, зокрема, особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади.
Відповідно до пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Пунктом 23 Порядку№578, зокрема, визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.
Згідно пункту 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
Тобто, вказаними нормами передбачено право працівників кримінально-виконавчої служби під час звільнення зі служби отримати речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або грошову компенсацію за нього, та встановлюють порядок такого отримання.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Так, з матеріалів справи слідує, що позивач 15.08.2022року звернувся до відповідача із відповідною заявою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування, що також не заперечується відповідачем.
Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання грошової компенсації за речове майно особистого користування, визначеним п. 27 Порядку №578 та подала заяву відповідно до п. 23 Порядку №578.
Однак, відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом не провів відповідні розрахунки та виплату, а лише частково виконав вимоги п. 60 Порядку №578, а саме, видав довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Щодо вимог позивача про оформлення у відповідність до п. 27, 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013, довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та здійснити виплату грошової компенсації за речове майно згідно розрахунку вищевказаної довідки, слід вказати, що така вимога задоволенню не підлягає, з огляду на те, що відповідачем 28.09.2022 року було виготовлено таку довідку за №30, з якою позивач був ознайомлений 30.09.2022 року.
Щодо посилання відповідача на абзац 2 пункту 22 Порядку №578 та відсутність в кошторисних призначеннях Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік коштів на цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби працівникам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Тобто, виплата грошової компенсації за наявності коштів в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, передбачена абзацом 2 пункту 22 Порядку №578, стосується осіб рядового і начальницького складу, які продовжують проходити службу в органах кримінально-виконавчої служби.
Так, у цій справі предметом позову є виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особам рядового і начальницького складу під час звільнення зі служби, яка регулюється пунктами 27 та 60 Порядку №578, а тому, не залежить від наявності коштів в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Європейський Суд з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності своїх дій/бездіяльності.
За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнути середній заробіток.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнути середній заробіток задовольнити частково.
У іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 744,30 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 07.11.2022 року.

Суддя В.В. Ільков