Справа № 620/6111/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Чернігів Справа № 620/6111/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 07.09.2022 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУПФ України в Донецькій області, відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Донецькій області №65 від 17.05.2022 щодо відмови їй в проведенні перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058 ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'';

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області зарахувати їй до страхового стажу періоди роботи з 05.08.1987 по 23.11.1988 у в/ч НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком з 17.05.2022;

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області нарахувати та виплатити їй грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058 ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Позов мотивовано тим, що записами у її трудовій книжці підтверджується наявність спеціального стажу, достатнього для отримання права на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058 ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Ухвалою судді від 12.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Також надано відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача 1 відзив на позов або клопотання про продовження строку на його подання не надійшли.

Представником відповідача 2 надано відзив на позов, однак судом не можуть бути прийняті до уваги наведені в ньому доводи, у зв`язку із відсутністю доказів його направлення іншим учасникам справи. При цьому, наведені у відзиві пояснення щодо неможливості його надсилання, у зв`язку із відсутністю в ОСОБА_1 електронної адреси, є необґрунтованими, оскільки позивачем зазначено поштову адресу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений частково, враховуючи таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.05.2022 позивач звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою щодо перерахунку її пенсії (у зв`язку із наданням додаткових документів) та про виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було опрацьовано ГУПФУ в Донецькій області та 17.05.2022 прийнято рішення №65 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, оскільки відповідно до наданих позивачем документів її страховий стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно із пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить 28 років 08 місяців 10 днів, що є недостатнім для виплати спірної грошової допомоги. При цьому, ГУПФУ в Донецькій області не враховано до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.08.1987 по 25.11.1996, оскільки є розбіжності в даті звільнення з датою наказу про звільнення.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, із зазначеного вище вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 (справа №235/805/17), від 06.12.2019 (справа №663/686/16-а), від 06.12.2019 (справа №500/1561/17) та від 05.12.2019 (справа №242/2536/16-а).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач у період з 05.08.1987 по 23.11.1988 працювала на посаді медичної сестри стоматологічного кабінету із виконанням обов`язків лікаря у військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 11-13).

Доказів визнання недостовірними вказаних у трудовій книжці ОСОБА_1 записів щодо спірного періоду роботи відповідачами суду не надано, а тому такі безпідставно не враховано до страхового стажу позивача.

При цьому, щодо архівної довідки від 22.12.2021 №10/3548 суд зазначає, що дійсно в ній зазначено період роботи позивача «по 25.11.1996». Разом з тим, номер та дата наказу про звільнення відповідають номеру та даті, зазначеним у трудовій книжці ОСОБА_1 , а саме: від 23.11.1988 №328 (а.с. 10). Відповідно до архівної довідки від 22.12.2021 №10/3548 у період роботи у в/ч НОМЕР_3 позивач отримувала заробітну плату, яка враховується під час призначення пенсії (а.с. 9).

За наведених обставин, суд вважає, що факт роботи позивача у в/ч НОМЕР_3 протягом спірного періоду підтверджується матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Вищенаведені невідповідності в даті звільнення, наявні в архівній довідці із даними, вказаними в трудовій книжці, не можуть бути підставою для виключення спірного періоду роботи із пільгового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки або іншої документації з вини адміністрації підприємства. Зазначене не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17.

Суд наголошує, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідці.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

При цьому, відповідно до примітки 3 до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що до 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого визначалось, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР «Про державні пенсії» постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства» (яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил) передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 №871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що період роботи позивача з 05.08.1987 по 23.11.1988 на посаді медичної сестри стоматологічного кабінету із виконанням обов`язків лікаря у військовій частині НОМЕР_3 має бути зарахований до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 13.02.2018 у справі №738/1246/15-а, від 11.12.2018 у справі №701/1231/16-а, від 06.02.2019 у справі №520/7935/17.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд вважає протиправним рішення ГУПФУ в Донецькій області щодо незарахування до пільгового страхового стажу роботи позивача періоду роботи у в/ч НОМЕР_3 із 05.08.1987 по 25.11.1988.

Щодо зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058 ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', суд зазначає таке.

Пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, пунктом 5 якого установлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, для виплати вищевказаної допомоги ОСОБА_1 повинна мати страховий стаж на посадах, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, 30 років.

Відповідно до матеріалів справи, на момент звернення до відповідачів із заявою про перерахунок пенсії та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій, вказаний страховий стаж позивача становив 28 років 8 місяців 10 днів.

В ході дослідження матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у в/ч НОМЕР_3 з 05.08.1987 по 23.11.1988, що становить 01 рік 03 місяці 19 днів.

Таким чином, станом на день вирішення спору по суті, спеціальний страховий стаж позивача загалом складає 29 років 11 місяців 29 днів та, в силу вищенаведених вимог чинного законодавства, є недостатнім для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

З огляду на наведене, суд зазначає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити спірну допомогу необхідно відмовити.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.05.2022 №65 у частині відмови зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у військовій частині пп НОМЕР_4 з 05.08.1987 по 23.11.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 17.05.2022 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи у військовій частині пп НОМЕР_4 з 05.08.1987 по 23.11.1988, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14000).
Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122).

Суддя С.В. Бородавкіна