Справа № 280/4464/22
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 листопада 2022 року Справа № 280/4464/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення від 11.04.2002 №66 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального та пільгового стажу позивача із важкими та шкідливими умовами праці за Списком №2 періоди її роботи з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013 повністю, у зв`язку із чим призначити та виплачувати їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 01.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2018 набула 50-річного віку, мала необхідну кількість загального та пільгового стажу за Списком №2, тому 01.04.2022 звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020. Однак, рішенням від 11.04.2022 №66 у призначенні пенсії їй було відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відмовою належно зарахувати стаж за даними трудової книжки. Вважає зазначене рішення таким, що суперечить чинному законодавству, та протиправним, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою судді від 03.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідачем до суду 01.09.2022 подано відзив на адміністративний позов у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Зазначає, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020. Проте, дане рішення не може бути застосоване для вирішення питання призначення позивачу пенсії за віком, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах починаючи з 11.10.2017. Вказує, що зарахування періоду з 01.08.1988 по 31.08.2022 до загального та пільгового стажу позивача, суперечить чинному законодавству, оскільки у порушення абз. 1-2 п. 2.22 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній запис про те, до якого саме стажу має бути зарахований спірний період відповідно до рішення суду. Зазначає, що зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 16.06.1989 по 13.11.1996, з 18.09.2000 по 31.08.2002, з 01.09.2002 по 24.02.2006 на підставі даних трудової книжки неможливо, оскільки відомостей у трудовій книжці недостатньо для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення. Стверджує, що оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану осіб позивача відсутня інформація про сплату страхових внесків за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, з 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010, з 29.05.2013 по 27.06.2013, зарахувати їх до загального (страхового) стажу неможливо. З огляду на викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно із ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд з`ясував наступне.

25.06.2018 ОСОБА_1 набула 50-річного віку, що підтверджується копією її паспорта НОМЕР_1 .

01.04.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відповідача від 11.04.2022 №66, ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено через ненадання уточнюючих довідок про підтвердження пільгового стажу та недосягнення пенсійного віку.

Позивачка не погодившись з відмовою, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини першої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно із пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 50 років до 45 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналогічна за змістом норма викладена у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України».

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/2, які суд, згідно із ч. 3 ст. 291 КАС України, враховує при розгляді даної справи, оскільки вона підпадає під визначені ознаки типовості у зразковій справі № 360/3611/20.

З приводу періодів роботи, на зарахування яких до пільгового стажу претендує позивач, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Записи №7-24 у трудовій книжці ОСОБА_1 12.11.1984 НОМЕР_2 свідчать про те, що вона працювала:

з 16.06.1989 по 13.11.1996 за професією гальваніка у Запорізькому виробничому об`єднанні арматиробудування;

з 18.09.2000 по 31.08.2002 за професією гальваніка на АТ «Запоріжтехкомплект»;

з 01.09.2002 по 24.02.2006 за профісією гальваніка на ВАТ «Запорізький арматурний завод», ТОВ «Торговий дім «Запорізький арматурний завод», ТОВ «Сантехніка ЗАЗ».

Професія «гальванік» передбачена Списком №2 розділ 14 підрозділ 5а, код 2150500а-11629 Постанови КМ СРСР від 26.01.1991 №10, Постанови КМУ від 11.03.1994 №162, розділ 14 підрозділ 5 позиція 14.5а Постанови КМУ від 16.01.2003 №36.

До того ж, записи №19, №21 трудової книжки ОСОБА_1 містять відомості про проведення ТОВ «Торговий дім Запорізький арматурний завод» та ВАТ «Запорізький арматурний завод» атестації робочого місця позивачки за професією «гальванік».

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці.

Отже, основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637.

Проте відсутність уточнюючої довідки не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26.03.2021 у справі №414/1221/17, від 26.03.2020 у справі №423/2860/16-а, від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17.

Щодо спірних періодів загального стажу, суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту розрахунку стажу та рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.04.2022 №66, відповідач визнає 18 років 5 місяців 25 днів загального стажу позивачки.

У відзиві на позов відповідач вказує, що до загального стажу позивачки не зараховано повністю періоди її роботи з 01.10.2003 по 31.10.2005, з 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010, з 29.05.2013 по 27.06.2013, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформацію про сплату підприємствами страхових внесків за ці періоди.

Водночас, згідно із ч. 10 ст. 20 Закону №1058-ІV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання підприємствами обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України відповідач позбавляє позивачку соціальної захищеності та страхового стажу, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Такі дії відповідача не відповідають нормам діючого законодавства України та суперечать правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, згідно із якими, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Відповідні спірні періоди роботи підтверджуються записами № 21-26 у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 .

До того ж, до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 має бути зарахований період відбування нею покарання у вигляді виправних робіт з 01.08.1988 по 31.08.1990, що складає 2 роки 1 місяць з огляду на наступне.

Згідно із ст. 2 Виправно-трудового кодексу України, в редакції чинній у спірний період роботи, виправно-трудове законодавство України встановлює порядок і умови відбування покарання і застосування заходів виправно-трудового впливу до осіб, засуджених до позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі, порядок відбування покарання особами, засудженими до направлення в дисциплінарний батальйон, виконання та відбування інших видів кримінального покарання, а також порядок діяльності установ і органів, які виконують вироки до цих видів покарання, і участі громадськості у виправленні і перевихованні засуджених.

Із наведеної норми вбачається, що Тобто виправно-трудове законодавство України не регулює порядок зарахування стажу саме для призначення пенсії.

Щомісячне відраховування із заробітної плати позивачки коштів на рахунок держави при виправних роботах, не нівелює факт її роботи із шкідливими і важкими умовами праці і не позбавляє її відповідних пільг.

Згідно із п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (далі - Положення №590), що діяло у спірний період роботи позивачки, в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру і тривалості роботи.

Положення №590 не містить можливості виключення із загального або пільгового стажу періодів роботи особи за час відбування нею покарання у вигляді виправних робіт.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Положеннями частини четвертої статті 95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачкою виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з ч. 3 ст. 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Оскільки законодавчими актами, як тими, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, тому період відбування покарання у вигляді виправних робіт має бути зарахований.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 30.01.2018 у справі №211/1432/17 щодо зарахування до загального та пільгового стажу особи часу відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі.

Копією диплому № НОМЕР_3 та копіями свідоцтв про шлюб НОМЕР_4 та НОМЕР_5 підтверджується період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 18.07.1984, що складає 10 місяців 18 днів та згідно із пп. «і» п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (далі Положення №590) підлягає зарахуванню у загальний стаж.

Копією свідоцтва про народження дитини НОМЕР_6 підтверджуються періоди догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку з 13.10.1987 по 01.11.1987 та з 02.12.1987 по 23.05.1988, що складає 6 місяців 11 днів, та відповідно до п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються до стажу роботи.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 11.04.2002 №66 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , оскільки відповідач приймаючи його дійшов хибного висновку щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи позивача за Списком №2 з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013.

Водночас, що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо призначення позивачу пільгової пенсії по Списку №2, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Вказане зумовлює висновок про те, що Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Судом встановлено, що відповідачем згідно рішення від від 11.04.2002 №66, яке є предметом оскарження у даній справі, взагалі було не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013, отже відповідачем не досліджувалось питання щодо наявності та/або відсутності у позивача права, на пільгову пенсію за Списком 2 у разі зарахування вказаних періодів роботи.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача та пільговий стаж позивача.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання в і д п о в і д а ч а повторно р о з г л я н у т и заяву позивача про визначення підстав для призначення пільгової пенсії відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду викладених в даному рішенні.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити часиткова.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 11.04.2002 №66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального та пільгового стажу ОСОБА_1 із важкими та шкідливими умовами праці за Списком №2 періоди її роботи з 16.06.1989 по 13.11.1996 та з 18.09.2000 по 24.02.2006 та зарахувати загальний стаж за періоди з 01.10.2003 по 31.10.2005, 01.11.2005 по 24.02.2006, з 01.04.2008 по 15.09.2010 з 29.05.2013 по 27.06.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2022 про визначення підстав для призначення пільгової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. сорок коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова