Справа № 580/9253/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/9253/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної Державної адміністрації, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної Державної адміністрації, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку після звільнення за період з 12.04.2017 року по 31.08.2021 року;

стягнути з Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку після звільнення за період з 12.04.2017 року до 31.08.2021 року у сумі 550008,05 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 відшкодування, визначеного із середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення з виплати компенсації за невикористані дні відпустки з 12.04.2017 року до 30.08.2021 року у сумі 13061 (тринадцять тисяч шістдесят одна) грн 36 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні, суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.06.2016 року позивач перебувала на посаді головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням Черкаської ОДА від 28.02.2017 року №100 "Про зміни у структурі обласної державної адміністрації" змінено найменування юридичної особи - Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА на Департамент культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА.

Наказом Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА від 11.04.2017 року №12-к позивача звільнено з посади головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА за угодою сторін.

Відповідно до запису №28 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , позивача звільнено зі вказаної посади на підставі наказу від 11.04.2017 року №12-к.

У подальшому Департаментом культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації видано наказ від 07.12.2018 року №52-К "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Зазначений наказ ОСОБА_1 оскаржила до суду та рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року у справі №580/1864/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ від 07.12.2018 року №52-К "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/1230/21 про стягнення з відповідача на користь позивача невиплачених під час звільнення грошових коштів у сумі 363038 грн. 29 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку на момент прийняття судом рішення, де встановлено, що згідно довідки відповідача від 11.05.2021 року №10398/02/09-05.01-28 станом на 11.04.2017 року сума компенсації за невикористані 52 дні щорічної відпустки позивача становить 13061,36 грн.

У день звільнення позивача виплата компенсації за невикористані 52 дні щорічної відпустки відповідачем не здійснена, що підтверджено випискою карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року.

Довідкою відповідача від 02.04.2021 року №7354/02/01-04-18 підтверджено, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки здійснена позивачу за грудень 2018 року в сумі 9111,76 грн.

На виконання рішення суду від 22.06.2021 року у справі №580/1230/21 Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 перераховано компенсацію за невикористану відпустку під час звільнення в сумі 3949 грн 60 коп.

Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача у АТ КБ Приватбанк на виконання рішення суду у справі №580/1230/21 (після відрахування обов`язкових податків та зборів) здійснено безспірне списання коштів у сумі 3179,44 грн на користь ОСОБА_1 .

Вважаючи бездіяльність відповідача у затримці виплати позивачу сум компенсації за невикористану відпустку під час звільненні, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, у період з 12.04.2017 року по 31.08.2021 року у сумі 550008,50 грн.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові під час звільнення всі суми, що належать йому від установи, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159). згідно з пунктами 1-3 Порядку №159 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Норми Кодексу законів про працю України належать застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці державних службовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України. Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду у справі №120/2005/19-а, №140/2006/19.

На установу покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Під час перегляду судового рішення, колегія суддів врахував наступне.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року у справі №711/9268/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації (перейменовано в Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації) про стягнення невиплачених під час звільнення грошових коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення ОСОБА_1 відмовлено. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2018 року у справі №22ц/793/726/18 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2018 року залишено без змін.

Вирішуючи вказаний спір суди виходили з того, що наказом від 11.04.2017 року №12-к позивача не звільнено з посади державної служби - головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА та трудові відносини продовжуються.

Відповідно до запису №28 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено зі вказаної посади на підставі наказу від 11.04.2017 року №12-к, запис про звільнення скріплений печаткою вказаного Управління та підписом керівника ОСОБА_4 . Черкаським окружним адміністративним судом у справі №580/1864/19 ОСОБА_4 було допитано у судовому засіданні як свідка, під розписку про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, який підтвердив, що видавав зазначений наказ. Крім того, станом на дату прийняття рішення у даній справі доказів скасування наказу від 11.04.2017 року №12-к до суду не надано.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, фактична виплата компенсації за невикористані дні відпустки у сумі 13061,36 грн була здійснена двома частинами: 9111,76 грн - у грудні 2018 року після прийняття наказу від 07.12.2018 року №52-К "Про звільнення ОСОБА_1 " (визнано протиправним та скасовано згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року у справі №580/1864/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020) та 3949,60 грн - 31.08.2021 року (на виконання рішення суду у справі №580/1230/21 після відрахування обов`язкових податків та зборів, здійснено безспірне списання коштів у сумі 3179,44 грн).

Компенсація за невикористані дні відпустки за період роботи є коштами, що належали до виплати позивачу на день її звільнення зі служби. Право на отримання вказаної компенсації у позивача виникло у зв`язку із невикористанням днів відпустки під час проходження позивачем державної служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначила наступне: якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відтак законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку здійснити повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість застосування відповідальності роботодавця протягом усього періоду невиплати (прострочення).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає унаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, період затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки становить з 12.04.2017 року до 30.08.2021 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.10.2020 у справі №240/222/20: встановивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від установи суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи доведеність під час розгляду даної справи обставини несвоєчасної виплати позивачу компенсації відпустки під час звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виплати на користь позивача компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок із застосуванням обмеження.

Оцінюючи розрахунок позивача та позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок під час звільнення у сумі 550 008,05 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано Постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Під час обчислення середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, де відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно з довідкою Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА від 20.10.2021 року №02/01-04-18/1356/02/01-04-18/ НОМЕР_2 , сукупний розмір заробітної плати позивача за два останні календарні місяці перед звільненням (лютий - березень 2017 року) становить 21115,45 грн. Для обчислення середнього заробітку необхідно застосовувати показник 502,75 грн в день (21115,45 грн/42 робочих дні у лютому-березні 2017 року). Період затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації невикористаної відпустки становить з 12.04.2017 року (наступний за днем звільнення день) до 30.08.2021 року (виплата другої частини належним сум - 31.08.2021 року) та становить 1094 робочі дні.

Розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення позивача щодо виплати компенсації невикористаної відпустки складає 550 008,05 грн. (502,75 грн. х 1094 днів затримки), проте сума невиплачених коштів компенсації невикористаної відпустки, що належала до виплати позивачці ОСОБА_1 під час звільнення та була виплачена на виконання рішення суду становить 13061,36 грн.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця (умови недофінансування, зменшення надходжень до бюджету, режим воєнного стану). У вказаних відносинах і працівник мають діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, виконання обовязків, дотримання присяги, взаємоповаги, тому інтереси роботодавця у контексті джерел фінансування також мають бути враховані, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку під час звільнення відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику під час звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку під час звільнення майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку під час звільнення майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок.

Обчислений (розрахована у контексті очікування сума) відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 середній заробіток за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні відпустки (550 008,05 грн) є істотно більшим, ніж несвоєчасно виплачена сума компенсації відпустки 13061,36 грн, що не є співмірною розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача з урахуванням дій Управління, зміни назви Департаменту, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, необхідно застосувати принципи пропорційності та співмірності, зменшити розмір відшкодування за час затримки розрахунку під час звільнення до суми 13061,36 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів компенсації за невикористані дні відпустки. У зв`язку з чим, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Отже, колегія суддів визнає такими, що не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, доводи скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Також Європейський суд з прав людини в рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 07 листопада 2022 року.