Справа № 480/2699/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2022 року Справа № 480/2699/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), та з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.05.2022, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 №21 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився";
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 29.10.2018 до 06.10.2021;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 29.10.2018 до 06.10.2021;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018 - відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 12; у періоди з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021- відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 28, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення, виплаченого на день звільнення, з урахуванням винагороди за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018; у періоди з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021до 10.06.2021; грошової компенсації за додаткову відпустку за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018, з 29.10.2018 до 06.10.2021, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, компенсації за не отримане речове майно, індексації грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 29.10.2021;
- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у внесенні до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2021 № 183-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести до наказу командира в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час звільнення не отримав належної суми розрахунку. Так, ВЧ НОМЕР_1 не прийнято рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021, у зв`язку із чим позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні.
Крім того, ВЧ НОМЕР_1 не нарахувала та не виплатила позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно, не нарахувала та не виплатила позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021. Також позивачу не нараховано та невиплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 29.10.2018 до 06.10.2021; винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 відповідно до записів у військовому квитку, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО.
Позивач зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно внесено до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2021 № 183-РС розрахунок вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення, у зв`язку із чим Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана провести перерахунок вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова), а також зобов`язана внести до наказу командира в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці.
Також позивач зазначає, що у зв`язку із не нарахуванням та невиплатою всіх належних сум, відповідач ВЧ НОМЕР_1 повинна сплатити на користь позивача грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення.
Судом провадження у справі відкрито 31.05.2022 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.
Враховуючи те, що згідно документів, наданих позивачем до позовної заяви, зокрема, копії військового квитка підтверджується, що позивач був прийнятий за контрактом на службу та звільнений наказом ВЧА1376, але повний розрахунок та виключення зі списків особового складу здійснено Військовою частиною НОМЕР_2 , якою прийнято наказ №309 від 28.10.2021, суд на підставі ст. 48 КАС залучив другим відповідачем Військову частину НОМЕР_2 . Також при відкритті провадження у відповідачів - ВЧ НОМЕР_1 , ВЧ НОМЕР_2 суд витребував всі документи та докази, що стосуються розгляду даної справи, а також усі наявні документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі та спірних правовідносин.
Ухвалою суду від 20.06.2022 було відмовлено в задоволенні клопотання ВЧ НОМЕР_1 про відкладення розгляду справи, за клопотанням відповідача продовжено ВЧ НОМЕР_1 строк для подання відзиву на позовну заяву. Також судом повторно витребувано докази у ВЧ НОМЕР_1 , до якої позивачем заявлено позовні вимоги.
Ухвалою суду від 30.06.2022 було відмовлено в задоволенні заяви представника ВЧ НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.
Враховуючи ненадання відповідачами документів, витребуваних судом, ухвалою суду від 18.08.2022 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 та НОМЕР_1 виконати вимоги ухвали суду від 31.05.2022, та повторно витребувано документи.
Ухвалою суду від 05.10.2022 витребувано додаткові документи та пояснення у ВЧ НОМЕР_1 .
Ухвалою суду від 07.10.2022 заяву представника ВЧ НОМЕР_1 про відвід головуючої по справі визнано необґрунтованою. Ухвалою суду від 10.10.2022 у задоволенні заяви представника Військової частини НОМЕР_1 про відвід головуючому судді у даній справі відмовлено.
Відповідачем ВЧ НОМЕР_1 надіслано до суду клопотання про надання додаткового часу для надання відзиву та зазначає, що у зв`язку із військовим станом ВЧ НОМЕР_1 здійснила передислокацію в інше місце, первинні бухгалтерські документи та інші облікові документи були частково знищені, частково втрачені в ході бойових дій, проти вказана інформація збережена на електронних носіях, у зв`язку із чим просив надати додатковий час для надання таких документів.
В подальшому від ВЧ НОМЕР_1 надійшов відзив в якому зазначено, що позивача виключено із списків ВЧ НОМЕР_2 , а тому документи, які витребувані судом у ВЧ НОМЕР_1 відсутні. Саме ВЧ НОМЕР_2 повинна провести з позивачем всі розрахунки, в т.ч. і за попередні роки служби позивача у ВЧ НОМЕР_1 . Зазначає, що ВЧ НОМЕР_2 перебуває на фінансовому забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , яка є розпорядником коштів третього рівня, але за своєчасне оформлення та подання документів для виплат відповідає командир ВЧ НОМЕР_2 , зарахованої та фінансове забезпечення до розпорядника коштів третього рівня (ВЧ НОМЕР_1 ). Тобто командир ВЧ НОМЕР_2 здійснює своєчасне оформлення та подання документів до ВЧ НОМЕР_1 для здійсненні виплат військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 , які зараховані до списків цієї військової частини. Також у відзиві зазначено, що витребуваний судом наказ ВЧ НОМЕР_1 №7-РС від 06.10.2021 має гриф обмеження доступу «Для службового користування», а п. 84 Типової Інструкції про порядок веденні обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затверджену постановою КМУ від 19.10.2016 №736, працівники іншої установи може ознайомлюватися із змістом документа з грифом «Для службового користування», отриманим від іншої установи, лише за письмовою згодою установи розробника такого документа. У разі надходження запиту на інформацію в порядку, передбаченому Інструкцією №736 ВЧ НОМЕР_1 надасть суду копію наказу.
Додатково на вимогу суду від представника ВЧ НОМЕР_1 надійшло клопотання долучити документи до матеріалів справи, а саме витяг з наказу №183-ОС від 06.10.2021, довідку про нараховані та виплачені суми позивачу, довідку про доходи позивача за червень липень 2020р., таблиця виплат позивачу. Зазначено, що інші документи, які витребувані судом у ВЧ НОМЕР_1 відсутні, оскільки позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 . У зв`язку із надходженням до суду документів, які зазначені як додаток до клопотання, без скріплення ЕЦП, судом було повторно витребувано у ВЧ НОМЕР_1 документи, на які посилається представник відповідача. У заяві від 05.10.2022 №4/65/2 представник відповідача ВЧ НОМЕР_1 підтвердив, що документи, які надіслані електронним зв`язком суду дійсно направлені ним, але не скріплені ЕЦП, оскільки ним направлено відповідне клопотання та зазначені документи є додатком до клопотання, що містить електронним кваліфікованих підпис представника, документи.
Від представника ВЧ НОМЕР_1 електронним зв`язком 07.11.2022 надійшли документи, витребувані судом, які скріплені ЕЦП представника відповідача. Зазначено, що суд відмовляється приймати електронну кореспонденцію у даній справі, зазначається про необхідність отримати роз`яснення щодо оформлення додатків для долучення до матеріалів справи. Просить врахувати періодичні відключення електрон енергії та неможливість своєчасно та якісно відпрацювати документи.
Відповідач - ВЧ НОМЕР_2 про розгляд справи повідомлений належним чином, копію ухвали від 31.05.2021 разом із копією уточненої позовної заяви з додатками отримано 27.06.2022 уповноваженим представником ОСОБА_2 .
Копію ухвали від 18.08.2022 отримано 06.09.2022 уповноваженим представником ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_3 . Факт отримання ухвал суду про витребування доказів підтверджується підписом уповноваженої особи ВЧ НОМЕР_2 на поштових відправленнях та даними офіційного сайту «Укрпошта».
Разом із тим, ні відзиву на адміністративний позов, ні документів, витребуваних судом відповідачем ВЧ НОМЕР_2 не надано, причини ненадання доказів ВЧ НОМЕР_2 суду не повідомила. Жодних клопотань чи письмових пояснень від ВЧ НОМЕР_2 до суду також не надійшло, в матеріалах справи відсутні.
Таким чином матеріалами справи підтверджується, що відповідач ВЧ НОМЕР_2 належним чином повідомлялася судом про розгляд даної справи, судом вживалися заходи для надання представниками відповідачів документів та доказів для розгляду даної справи.
При розгляді даної справи судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі
Тобто особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій чи законність прийнятих рішень.
Завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин має досить нерівні можливості, адже з одного боку виступає суб`єкт владних повноважень, тобто держава, а з іншого фізична чи юридична особа, права та інтереси якої були порушені.
Отже, завданнями адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб від неправомірних дій чи рішень суб`єктів владних повноважень, тому, дотримуючись принципу змагальності, слід враховувати ч. 2 ст. 77 КАС України, яка встановлює, що саме суб`єкта владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення чи дій, а не позивач - фізична особа.
В свою чергу, заперечення щодо наведених позивачем обставин, правових підстав позову та доводів, з посиланням на відповідні докази та норми права, суб`єкт владних повноважень має викласти у своєму відзиві на позовну заяву.
Між тим, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції суб`єктом владних повноважень військовою частиною НОМЕР_2 не подано відзив на отриманий адміністративний позов.
При цьому, варто зазначити, що суб`єкт владних повноважень отримував копії усіх процесуальних документів у справі, що підтверджується наявним в справі повідомленням про вручення поштового відправлення.
При цьому враховуючи базовий принцип адміністративного судочинства, такий як офіційне з`ясування всіх обставин справи, суд надав тривалий час для відповідачів для надання доказів, що стосуються предмету та обставин адміністративного позову при розгляді даної справи шляхом витребування необхідних доказів, як у ВЧ НОМЕР_1 , так і ВЧ НОМЕР_2 .
У відповідності до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, суд залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Стосовно посилання представника відповідача щодо відмови приймати судом документи, які надсилаються представником ВЧ НОМЕР_1 , суд зазначає наступне. Порядок ведення діловодства в суді, в т.ч. надіслання документів від учасників справи, передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затверджених наказом ДСА України від 20.08.2019 №814. Всі документи, в т.ч. і які надіслані на офіційну електронну адресу суду представником відповідача в межах даної справи, судом долучено до матеріалів справи. Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". В даному випадку всі документи, надіслані представником відповідача ВЧ НОМЕР_1 на офіційну електронну адресу суду та скріплені ЕЦП судом враховуються при розгляді даної справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надані учасниками справи, суд виходить із наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 16.11.2016.
Відповідно до записів у військовому квитку позивач проходив службу у Збройних Силах України згідно укладеного контракту на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №543 від 30.10.2018.
Матеріалами справи підтверджується, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №183-РС від 06.10.2021 позивача було звільнено з військової служби у запас за п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), зазначено, що чинність контракту припиняється 29.10.2021.
Відповідно до записів у військовому квитку позивач звільнений зі служби 28.10.2021 після закінчення строку дії контракту, про що здійснено запис командиром ВЧ НОМЕР_2 .
Так, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС позивача відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №309 від 28.10.2021 з 29.10.2021 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Зазначено, що вислуга років позивача у Збройних силах України становить 18 років 03 місяця 12 днів, пільгова 05 років 08 місяців 03 дні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст. 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 2 Закону № 2011-ХІІ визначає, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
В даному випадку позивач був звільнений з військової служби та відповідно до витягу з наказу ВЧ НОМЕР_2 від 28.10.2021 №309 зазначено, що вислуга років позивача становить календарна: 18 років 03 місяців 12 днів; пільгова: 05 роки 08 місяців 03 днів.
Судом неодноразово витребовувалися докази нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із детальним розрахунком виплаченої суми, але вимоги суду відповідачами не виконані, докази та розрахунок не наданий.
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, що позивачу під час виключення за списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 28.10.2021 нараховано та виплачено суму одноразової грошової допомоги в належному розмірі - 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби за 18 календарних років служби.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у межах розгляду даної справи відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 , що винесла наказ №309 від 28.10.2021, яким виключила зі списків особового складу частини та виключено позивача зі всіх видів забезпечення, не виконано покладеного на нього обов`язку та не доведено правомірності своїх дій щодо повного та належного розрахунку, як суб`єктом владних повноважень.
В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин судом може бути кваліфіковано як визнання позову.
В даному випадку, судом надано належна правова оцінка процесуальній поведінці суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_2 та визнано факт неподання відзиву на позов та витребуваних доказів без поважних причин як визнання ним позову.
Разом із тим, судом враховується, що позивача виключено зі списків особового складу частини, виключено з усіх видів грошового забезпечення, проведено відповідні виплати по 28.10.2021 ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується наказом від 28.10.2021 №309, а тому нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в належному розмірі повинно здійснити саме ВЧ НОМЕР_2 , у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за 18 повних календарних років служби на день звільнення з військової служби та виключення з усіх видів грошового забезпечення.
З урахуванням ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за 18 повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та виключення з усіх видів грошового забезпечення 28.10.2021 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням виплачених сум.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 №21 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився", суд виходить з наступного.
Свої вимоги позивач в адміністративному позові мотивує тим, що на час звільнення 06.10.2021 та виключення зі списків 29.10.2021 позивач мав право на отримання компенсації, тому обов`язком відповідача було видання відповідного наказу в проведення належних виплат. Причини, з яких позивач не був забезпечений майном, жодним чином не впливають на право отримати грошову компенсацію.
Таким чином позивач помилково зазначає в адміністративному позові, що під час звільнення не було виплачено суму компенсації за неотримане речове майно. Згідно змісту адміністративного позову позивачем не оспорюється та не є спірним виплачена сума речового майна. Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення зазначених вище позовної вимоги.
Стосовно позовних вимог щодо визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022, суд зазначає наступне.
Відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_2 від 28.10.2021 №309 під час звільнення позивача та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, позивачу було виплачено відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» , п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошову компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2016,2017,2018,2018,2019,2020,2021 в кількості 84 діб.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 10-1 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
У спірних правовідносинах позивач є учасником бойових дій. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
В даному випадку, позивач уже використав своє право на додаткову відпустку шляхом отримання компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2021р.р., як зазначено в наказі від 28.10.2021 №309 ВЧ НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи.
Суд зауважує, що додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абзацом першим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а додаткова відпустка учаснику бойових дій передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Обидві ці відпустки є додатковими відпустками.
На відміну від відпустки, передбаченої абзацом першим частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на яку мають військовослужбовці, відпустка як учаснику бойових дій надається не лише військовослужбовцям, а й будь-якій особі, яка не є військовослужбовцем, однак має статус учасника бойових дій або особи, прирівняної до нього.
У межах спірних правовідносин позивач як учасник бойових дій, якому нараховано грошову компенсацію за невикористані дні відповідної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, претендує на компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Надання указаних щорічних додаткових відпусток передбачено двома різними законами.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абзацу першого частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та на підставі іншого закону мають право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.
Відповідно, нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої абзацом першим частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", і навпаки.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 520/7314/2020.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2016 року по 2021 рік, оскільки в зазначеному періоді позивачу виплачена компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Таким чином, суд вважає, що за наведених обставин та правових норм вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Задоволенню також не підлягає вимога позивача щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки, передбаченої абзацом першим частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 2012 по 2016 р.р.
Так, згідно записів у військовому квитку, позивач проходів військову службу у ВЧ НОМЕР_3 Національної гвардії України. Позивача було звільнено 31.08.2018 у запас на підставі наказу від 31.08.2018 №206. В подальшому, позивач призваний у Збройні Сили України 29.10.2018 на підставі наказу ВЧ НОМЕР_1 від 30.10.2018 №543 за контрактом дія якого закінчилася 29.10.2021.
Таким чином у ВЧ НОМЕР_1 , що входить до складу Міністерства оборони України, відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати кошти позивачу за період проходження військової служби у військовій частині, що входить до складу Національної Гвардії України. Відсутній такий обов`язок і ВЧ НОМЕР_2 .
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був переведений на військову службу із Національної Гвардії України у Збройні Сили України, а тому після звільнення 31.08.2018 всі виплати відносно проходження позивачем військової служби в частині, що входить до складу Національної Гвардії України, повинно здійснюватися частиною, що звільнила позивача зі служби та виключила зі списків та всіх видів грошового забезпечення, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 29.10.2018 до 06.10.2021; а також зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 29.10.2018 до 06.10.2021, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1 Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з ч.ч.1,6 ст. 2, ч.1 ст.4 Закону № 1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103 відсотка).
Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст.9 Закону)
Статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05 жовтня 2000 року, №2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи та входить до складу грошового забезпечення. У зв`язку з цим, доводи представника відповідача з цього приводу суд не приймає до уваги.
Частиною 2 ст. 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).
Згідно пункту 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з п. 6 Порядку № 1078, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється, зокрема, у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Проте, позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (рішення Кечко проти України, Сук проти України).
Крім того, ВЧ НОМЕР_1 надано до суду таблицю за підписом начальника ФЕС вч НОМЕР_1 ОСОБА_6 в якій зазначено, що позивачу 08.09.2020 виплачено 169,79 грн. індексації.
Разом із тим, доказів того, що виплата позивачу індексація була здійснена протягом спірного періоду ні ВЧ НОМЕР_1 , як військовою частиною, яка здійснює фінансування виплат коштів військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 , прийняла наказ №183-РС від 06.10.2021 про звільнення позивача з військової служби, в якій позивач проходив службу в спірний період не надано.
Також не надано жодних доказів, письмових пояснень ВЧ НОМЕР_2 , яка виключала позивача 28.10.2021 зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, до матеріалів справи не надано.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у межах розгляду даної справи відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 , що винесла наказ №309 від 28.10.2021, яким виключила зі списків особового складу частини та виключено позивача зі всіх видів забезпечення, не виконано покладеного на нього обов`язку та не доведено правомірності своїх дій щодо повного та належного розрахунку, як суб`єктом владних повноважень.
В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин судом може бути кваліфіковано як визнання позову.
В даному випадку, судом надано належна правова оцінка процесуальній поведінці суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_2 та визнано факт неподання відзиву на позов та витребуваних доказів без поважних причин як визнання ним позову.
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, що позивачу нараховано та виплачено суму індексації за період проходження військової служби.
Судом неодноразово витребовувалися докази нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 29.10.2018 до 06.10.2021, тобто в період проходження позивачем військової служби як у ВЧ НОМЕР_1 , так і у ВЧА4532, але вимоги суду відповідачами не виконані, докази не надані.
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, що позивачу під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 згідно укладеного контракту в спірний період з 29.10.2018 по 25.08.2020 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
Також матеріалами справи не підтверджується, що позивачу під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 до якої був переведений на військову службу позивач згідно наказу ВЧ НОМЕР_1 від 25.08.2020 №505 в спірний період з 26.08.2020 по 28.10.2021 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
З урахуванням ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму індексації за період з 29.10.2018 по 25.08.2020 з урахуванням виплачених сум, а також зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу суму індексації за період з 26.08.2020 по 28.10.2021 з урахуванням виплачених сум.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018 - відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 12, у періоди з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021- відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 28, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО, суд зазначає наступне.
Зазначений наказ прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", з метою впорядкування виплати винагороди військовослужбовцям в особливий період та під час проведення антитерористичної операції, дотримання принципів соціальної справедливості в реалізації права кожного військовослужбовця незалежно від військового звання та займаної посади на матеріальне стимулювання за виконання завдань, пов`язаних з підвищеним ризиком для життя, відповідно до їх складності та тривалості, припинення випадків невиправданих виплат особовому складу, який перебуває у районі проведення антитерористичної операції і виконує завдання небойового характеру.
Згідно з пункту 1 розділу І Інструкції № 67 ця Інструкція визначає порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.
Пункт 3 розділу І даної Інструкції визначає, що виплата винагороди військовослужбовцям здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).
Розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цієї Інструкції.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (пункти 1, 2 розділу ІІ Інструкції №67).
Пунктами 4-5 розділу ІІ Інструкції №67 передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО, якщо вони одночасно: залучені до проведення заходів ЗНБО чи в АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України); перебувають у районі проведення заходів ЗНБО чи АТО.
Підтвердженням залучення до участі в заходах ЗНБО чи в АТО є витяг із наказу органу військового управління (штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, облік яких здійснюється окремо).
Зазначений Порядок був чинний на час спірних правовідносин та на час звільнення позивача з військової служби.
Разом із тим, зазначений період не є спірним, оскільки позивачем заявлено вимоги нарахування спірних сум до 10.06.2021.
Так, згідно позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідними записами на стор. 28 у військовому квитку позивача підтверджується, що згідно укладеного контракту з ВЧ НОМЕР_1 позивач з 29.10.2018 до 20.02.2019, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021 брав участь в операції об`єднаних сил на лінії бойового зіткнення.
Судом неодноразово витребувувалися у відповідачів докази нарахування та виплати позивачу спірних сум, а саме винагороду за участь в Операції об`єднаних сил на лінії бойового зіткнення в період проходженні військової служби у ВЧ НОМЕР_1 та у ВЧ НОМЕР_2 .
Доказів того, що позивачу нараховано винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у спірний період, зокрема з 29.10.2018 до 20.02.2019, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021, як відображено на стор. 28 записів у військовому квитку позивача представниками відповідачів не надано.
Жодних пояснень щодо причин невиплати позивача винагороди за безпосередню участь в ООС у спірний період проходження служби згідно укладеного контракту з ВЧ НОМЕР_1 , зокрема з 29.10.2018 до 20.02.2019, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021 до суду не надано.
Враховуючи викладене, суд вважає, що у межах розгляду даної справи відповідачем військовою частиною НОМЕР_2 , що винесла наказ №309 від 28.10.2021, яким виключила зі списків особового складу частини та виключено позивача зі всіх видів забезпечення, не виконано покладеного на нього обов`язку та не доведено правомірності своїх дій щодо повного та належного розрахунку, як суб`єктом владних повноважень.
В свою чергу, згідно ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин судом може бути кваліфіковано як визнання позову.
В даному випадку, судом надано належна правова оцінка процесуальній поведінці суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_2 та визнано факт неподання відзиву на позов та витребуваних доказів без поважних причин як визнання ним позову.
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, що позивачу під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 згідно укладеного контракту в спірний період з 29.10.2018 по 25.08.2020 нараховано та виплачено винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей, а саме за період з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020.
Також матеріалами справи не підтверджується, що позивачу під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_2 до якої був переведений на військову службу позивач згідно наказу ВЧ НОМЕР_1 від 25.08.2020 №505 в спірний період з 26.08.2020 по 28.10.2021 нараховано та виплачено винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей, а саме з 15.02.2021 до 10.06.2021.
В даному випадку, враховуючи вимоги статті 77 КАС України, про які суд наголошував вище, суд вважає, що відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірність своїх дій, що має процесуальним наслідком задоволення вимог позову в цій частині.
З урахуванням ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020, а також зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу суму винагороди за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 15.02.2021 до 10.06.2021, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з урахуванням виплачених сум.
Разом із тим, задоволенню не підлягають позовні вимоги в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018, відповідно до записів у військовому квитку - аркуш 12.
Так, згідно записів у військовому квитку, позивач не проходив службу в зазначений період в Збройних Силах України, в т.ч. у ВЧ НОМЕР_2 та ВЧ НОМЕР_1 . Позивач призваний у Збройні Сили України 29.10.2018 на підставі наказу ВЧ НОМЕР_1 №543 від 30.10.2018 за контрактом.
В даному випадку, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_3 Національної гвардії України. Позивача було звільнено 31.08.2018 у запас на підставі наказу від 31.08.2018 №206. Відповідно до записів у військовому квитку аркуш 12, зазначено, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_3 Національної гвардії України та брав безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей.
Враховуючи те, що позивач не був переведений на військову службу у Збройні Сили України, а тому після звільнення 31.08.2018 у запас всі виплати відносно проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України повинно здійснюватися установою, що звільнила позивача зі служби у запас, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в зазначеній частині. Таким чином у військової частини НОМЕР_1 , що входить до складу Міністерства оборони України, відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати кошти позивачу за період проходження військової служби у військовій частині, що входить до складу Національної Гвардії України.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у внесенні до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2021 № 183-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова); зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести до наказу командира в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці, суд відмовляє в їх задоволенні, виходячи із наступного.
В даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, а позивачем не доведено, що ВЧ НОМЕР_1 були вчинені дії щодо внесення до наказу від 06.10.2021 № 183-РС розрахунок вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення.
Так, в матеріалах справи представником ВЧ НОМЕР_1 надано копію наказу ВЧ НОМЕР_1 №183-РС від 06.10.2021 про звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням дії контракту, в якому взагалі відсутня інформація щодо розрахунку вислуги років позивача, така інформація загалі відсутня.
Слід зазначити, що розрахунок вислуги років позивача в загальному та пільговому обчисленні зазначено в іншому наказі військової частини, яка здійснювала виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення наказом ВЧ НОМЕР_2 від 28.10.2021№309.
При цьому, позивачем не оспорюється та не є предметом розгляду справи наказ ВЧ НОМЕР_2 №309 від 28.10.2021 щодо визначення позивачу розрахунку вислуги років в загальному обчисленні 18 календарних років 03 місяці 12 днів, пільгова 05 років 08 місяців 03 дні.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ВЧ НОМЕР_1 здійснено розрахунок вислуги років позивача, але іншим наказом №505 від 25.08.2020 при переведенні на службу у ВЧ НОМЕР_2 . Зазначено, що станом на 21.08.2020 вислуга років позивача становить календарна 17 років 10 місяців 13 дів, пільгова 05 років 03 місяці 03 доби, загальна 23 роки 01 місяць 16 діб.
Разом із тим, і зазначений наказ в частині визначення вислуги років позивачем не оспорюється, не є предметом розгляду справи.
Позивачем не зазначається та не обґрунтовується, який саме період військової служби, на яких саме посадах згідно укладеного контракту з ВЧ НОМЕР_1 не враховано відповідачами до вислуги років на час виключення зі списків особового складу військових частин. При цьому судом враховується, що накази ВЧ НОМЕР_1 №505 від 25.08.2020, наказ ВЧ НОМЕР_2 від 28.10.2021№309 позивачем не оспорюються, не є предметом розгляду даної справи.
Слід зазначити, що позивач зазначає в обґрунтування зазначених позовних вимог стосовно права військовослужбовців на отримання пенсії та зазначає, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсії згідно з п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262.
Разом із тим, суд зазначає, що в даному випадку, також не є спірним, позивачем не обґрунтовується та не є предметом розгляду справи питання пенсійного забезпечення позивача. Доказів відмови у призначенні пенсії позивачу матеріали справи не містять, позивачем не зазначаються, не є предметом розгляду справи. Стосовно майбутнього права позивача на отримання пенсії, суд зазначає, що такі обґрунтування фактично заявлені на майбутнє, але дослідженню підлягають порушені права позивача.
Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення, суд відмовляє в їх задоволенні, як передчасно заявлених, виходячи із наступного.
Для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідно точно визначити період такої затримки.
При цьому, для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні необхідно встановити день фактичного розрахунку як кінцеву дату нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.
Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Проаналізувавши положення статтей 116, 117 КЗпП України, Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.
Встановлено, що станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу належні до виплати під час звільнення суми, які є предметом розгляду даної справи, тобто з позивачем не проведено остаточного фактичного розрахунку при звільненні.
З урахуванням викладеного суд зазначає, що навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачеві сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому й не може задовольнити позовні вимоги про стягнення таких сум, як передчасно заявлені.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_5 ) суму індексації за період з 29.10.2018 по 25.08.2020 з урахуванням виплачених сум, суму винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , і.к. НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,і.к. НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні за 18 повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та виключення з усіх видів грошового забезпечення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суму індексації за період з 26.08.2020 по 28.10.2021, суму винагороди за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 15.02.2021 до 10.06.2021, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета