Справа № 460/151/21
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2022 року м. Рівне №460/151/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Бляха В.С. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Шеруда О.П.,

відповідача: представник Москаленко А.О., третьої особи на стороні відповідача: представник ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3
доМіністерство оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1
визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просить суд:

визнати поважними причини пропуску строку на звернення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.07.2020 №102 про відмову ОСОБА_2 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її сина ОСОБА_4 ;

зобов`язати Міністерство оборони прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_2 та дочці померлого одноразової грошової допомоги в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що син позивача ОСОБА_4 був призваний у ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 у квітні 2014 року. В період з 19.05.2014 по 12.09.2019 брав участь в антитерористичній операції. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону № 181 від 02.05.2019 захворювання і причина смерті пов`язані з проходженням військової служби. У травні позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги. В серпні 2020 позивач отримала відмову у призначенні та виплаті їй одноразової грошової допомоги, обґрунтовану тим, що ОСОБА_4 не виконував свій військовий обов`язок, ухилявся від військової служби та перебував у розшуку. Також, відмова мотивована пропуском позивачем трьохрічного строку для звернення з такою заявою, син позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а заява подана 05.05.2020. Позивач вказує, що жодний нормативний документ не містить норми, яка б заперечувала право на звернення до органу про призначення та виплати одноразової грошової допомоги за умови відсутності на військовій службі та недоведеності вини особи, в діях якої вбачаються ознаки кримінального правопорушення. Вказала, що оскільки відсутній вирок стосовно її сина, підстав для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» немає. Зауважила, що лише у травні 2020 року змогла звернутися за призначенням вказаної виплати, оскільки не мала необхідного пакету документів. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 14.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Проведення судового засідання призначено на 16.02.2021.

16.02.2021 розгляд справи відкладено на 23.03.2021.

16.03.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті лісовий масив поблизу с. Пісків, Костопільський район, Рівненська область. Станом на 09.11.2015 законодавцем чітко врегульоване питання щодо строку звернення осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим законом, протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (п. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ). Відповідач вважає, що днем виникнення права на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги для позивача є 09.11.2015, проте ОСОБА_2 (мати загиблого ОСОБА_4 ) звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у травні 2020 року. На переконання відповідача, позивач пропустила встановлений законом строк для звернення за призначенням одноразової грошової допомоги. Крім того, зазначив, що на час смерті ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, що свідчить про наявність в його діях складу як адміністративного та кримінального правопорушення. А тому вказав, що п.4 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 № 102 прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Тому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 23.03.2021 розгляд справи відкладено до 14.04.2021.

07.04.2021 позивачем подано до суду письмові пояснення, в яких вказано, що смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок захворювання отриманого під час проходження військової служби, а не внаслідок вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення. Також, позивач зазначає, що не мала змоги реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років, оскільки зіштовхнулася з труднощами не з її вини, такі як збір усіх документів. Також, позивач зазначає, що у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі №460/1348/20 визнано право за користування пільгами, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей». В обґрунтування обставин, викладених в письмових поясненнях, позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

12.04.2021 відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Відповідач зауважує, що таке застування положень ч. 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ викладене Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 у справі № 333/2646/17, від 12.07.2019 у справі № 1640/2293/18, від 27.01.2020 у справі № 822/14/18, від 13.05.2020 у справі № 810/2517/18. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у позивача з 09.11.2015 існували б обставини, які можливо було б віднести до виключних випадків, які б унеможливили звернутись за отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю сина.

05.05.2021 розгляд справи відкладено до 26.05.2021, яке в подальшому відкладено до 30.06.2021.

Ухвалою від 30.06.2021 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

19.07.2021 відповідач звернувся до суду із заявою про залучення до участі в даній справі в якості третіх осіб ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка загиблого ОСОБА_4 ) - на стороні позивача, та ІНФОРМАЦІЯ_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на стороні відповідача.

26.07.2021 розгляд справи відкладено до 11.08.2021.

Позивачем 02.08.2021 подано до суду письмові заперечення на заяву відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_6 .

11.08.2021 позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи копії рішення Березівського районного суду Рівненської області віл 02.04.2014 у справі № 555/383/14-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 11.08.2021 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та перейдено до розгляду справи по суті. Зобов`язано відповідача подати клопотання про залучення третіх осіб з доданням необхідних доказів, що аргументують дане клопотання.

29.09.2021 відповідачем повторно подано клопотання про залучення третіх осіб до участі у даній справі.

У судовому засіданні 28.09.2021 розгляд справи відкладено до 06.10.2021.

У судовому засіданні 06.10.2021 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , розгляд справи відкладено до 10.11.2021.

11.11.2021 розгляд справи відкладено до 30.11.2021.

У судовому засіданні 30.11.2021 оголошено перерву до 09.12.2021.

09.12.2021 розгляд справи відкладено до 21.12.2021.

Ухвалою від 21.12.2021 позовну заяву ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій до залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 03.06.2022 продовжено розгляд адміністративної справи №460/151/21, проведення судового засідання призначено на 26.07.2022.

26.07.2022 оголошено перерву перед дослідженням доказів до 09.08.2022.

09.08.2022 оголошено перерву перед судовими дебатами до 17.08.2022.

У судовому засіданні 17.08.2022 представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Москаленко А.О. та третьої особи ОСОБА_1 у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки №1167 від 22.08.2014 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 1985 року народження на підставі Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» з 10.04.2014 призваний ІНФОРМАЦІЯ_8 для проходження військової служби у Збройних Силах України до проведення демобілізації (а.с. 6, том 1).

Як стверджується Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) з 09.04.2014 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення з призначенням на посади і вважати таким, що з 09.04.2014 посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 7, том 1).

На підставі Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 -польова пошта (по стройовій частині) №217 від 11.10.2014 ОСОБА_4 вважати таким, що справи та посаду здав, направлений до місця служби у військову частину польова пошта НОМЕР_4 АДРЕСА_1 (а.с. 8, том 1).

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 (по стройовій частині) з 31.07.2015 рядового ОСОБА_4 вважати таким, як самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 і знаходиться у розпорядженні командира військова польова пошта НОМЕР_5 (а.с. 11, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що Виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненської області 10.11.2015 видано свідоцтво про смерть (а.с. 15, том 1).

Як вбачається з довідки про причину смерті (до форми №5 №106/o №200 від 09.11.2015 причиною смерті ОСОБА_4 стала кардіоміопатія неуточнена (а.с. 17, том 1).

Згідно із Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 19.03.2018, рядового ОСОБА_4 , який 31.07.2015 прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , як такий, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_4 і знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок кардіоміопатії неуточненої, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 09.11.2015. Смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 12, том 1).

Листом №803 від 14.03.2019 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_2 повідомив про відмову військової частини НОМЕР_6 у призначенні службового розслідування факту смерті ОСОБА_4 з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 9, том 1).

Згідно із Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол №181 від 02.05.2019) встановлено, що захворювання солдата ОСОБА_4 1985 року народження, «Кардіоміопатія неуточнена», підтверджене витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_6 №66 від 19.03.2018 та висновком судово-медичного експерта №200 від 09.12.2015 Костопільського міжрегіонального відділення Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи, які на підставі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 10.11.2015 виданого виконавчим комітетом Пісківської сільської ради Костопільського району Рівненській області, та довідки про причин смерті №200 від 09.11.2015, виданої Костопільським міжрайонним відділенням Рівненського обласного бюро судово-медичної експертизи; послужило причиною смерті 10.11.2015, - захворювання причина смерті, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 20, том 1).

05.05.2020 ОСОБА_2 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги (а.с. 80, том 1).

03.08.2020 за №1799 позивача повідомлено про рішення, затверджене п.4 протоколу Комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 №102, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги матері та дочці померлого ОСОБА_4 (а.с. 21, том 1).

Позивач вважаючи, що протокол засідання комісії Міністерства оборони України від 23.07.2020 №102 прийнятий з порушенням законодавства України, звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється, зокрема, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІІ).

Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (п.2 ст.16 Закону № 2011-XII).

Згідно із п.1 ст.16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до п.1 ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.

У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

За приписами пунктів 6, 8 ст. ст.16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно частини 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, моментом виникнення у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті ОСОБА_4 , зазначена у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_7 від 10.11.2015.

У свою чергу, ОСОБА_2 , мати померлого військовослужбовця, звернулась із заявою до Костопільського РТЦК для виплати одноразової грошової допомоги та відповідним пакетом документів згідно ст.16 Закону № 2011-ХІІ у травні 2020 року.

Таким чином, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що оскільки смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 Порядку № 975, а із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як матері померлого звернулась лише 05.05.2020 (більше ніж через 4 роки), підстав для прийняття комісією позитивного рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги немає.

При цьому, позивачем не заперечується, що нею пропущено встановлений трирічний строк звернення за отриманням такої допомоги.

В свою чергу, вирішуючи питання можливості поновлення відповідного строку, суд зазначає наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що у разі смерті військовослужбовця днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у свідоцтві про смерть.

При цьому, призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично, так як для виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.

В даному випадку, днем смерті ОСОБА_4 є 09.11.2015, а днем звернення за отримання відповідної допомоги є 05.05.2020.

В свою чергу, вищевикладеними нормами матеріального права не встановлено можливості поновлення відповідного трирічного строку за наявності поважних підстав його пропуску.

Тому, суд вважає, що законом встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

Встановлення законом обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З іншого боку, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постанові від 13.05.2020 у справі №810/2517/18, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права і таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018, у справі № 553/1642/15-ц, від 29.08.2018, у справі № 755/17365/15-ц, від 20.03.2019, у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

Дослідивши спірні правовідносини, суд вважає, що вказані позиції Верховного Суду щодо можливості поновлення преклюзивного строку не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки відповідні рішення про поновлення такого строку були прийняті у виключних випадках, які відсутні у спірних правовідносинах.

У даному випадку, обґрунтовуючи поважність причин пропуску трьохрічного строку на звернення із заявою щодо нарахування та виплати їй одноразовою грошової допомоги, позивач вказує, що тривалий час здійснювала збір необхідних документів. Також, лише постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі №460/1348/20 за позивачем визнано право на користування пільгами, передбачених Законом № 2011-XII.

Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки справа №460/2348/19 стосується оформлення та видачі посвідчення ОСОБА_4 про право користування пільгами, які встановлені Законом № 2011-XII для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісті під час проходження військової служби.

Позивачкою не наведено жодних доводів щодо наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до уповноваженого органу для призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 у період з 09.11.2015 по 05.05.2020.

Відтак, матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулася до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати їй одноразовою грошової допомоги лише 05.05.2020, тобто після спливу трирічного строку, визначеного ч. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Враховуючи вищезазначене, позивач пропустила встановлений законом трирічний строк звернення до відповідача із заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її сина.

Також, в контексті вказаної справи суд зазначає, що на необхідності безумовного застосування строку під час прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до положень Закону № 2011-XII неодноразово наголошувалося у постановах Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, від 22.10.2020 року у справі № 711/1837/18 та від 03.06.2021 у справі № 480/4365/20.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позивач пропустила встановлений законом трирічний строк звернення із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а Міністерство оборони України при прийнятті оскаржуваного рішення діяло на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підляга.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні.

Повний текст рішення складений з урахуванням тимчасової непрацездатності головуючої судді з 24.10.2022 по 04.11.2022.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6,м. Київ,03168, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034022)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1

Повний текст рішення складений 07 листопада 2022 року

Суддя У.М. Нор