Справа № 280/1530/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 листопада 2022 року Справа № 280/1530/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі також відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі також відповідач 2), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації вартості недоотриманого речового майна та індексації грошового забезпечення за період служби з 05.08.2014 року по 05.07.2016 року;

2) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати позивачу, компенсації вартості недоотриманого речового майна та індексації грошового забезпечення за період служби з 05.07.2016 року по 26.06.2019 року;

3) визнати за позивачем право на отримання вартості недоотриманого речове майна та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України провести нарахування та його виплату виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року;

4) визнати за позивачем право на отримання вартості недоотриманого речове майна та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести нарахування та його виплату виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року;

5) визнати за позивачем право на отримання індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України провести нарахування та його виплату за період служби з серпня 2014 року по грудень 2015 року, з базовим місяцем серпень 2014 року - (місяць прийняття на військову службу), за період служби з грудня 2015 року по червень 2016 року з базовим місяцем - січень 2008 року;

6) визнати за позивачем право на отримання індексації грошового забезпечення та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України провести нарахування та його виплату за період служби з червня 2016 року по березень 2018 року з базовим місяцем - січень 2008 року, за період служби з березня 2018 року по червень 2019 року (день звільнення) з базовим місяцем вересень 2018 року;

7) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії провести відрахування з нарахованих сум компенсації вартості недоотриманого речове майна та індексації грошового забезпечення 1,5% військового збору та провести компенсацією сум податку відповідно до пункту 2 Порядку щодо виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;

8) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача середній заробіток (грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно та індексації грошового забезпечення) за період з 26 червня 2019 року по день ухвалення рішення суду у сумі 462383,27 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду:

1) доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів;

2) доказів сплати судового збору в сумі 6608,63 грн. (шість тисяч шістсот вісім гривень 63 коп.);

3) заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо виплати компенсації вартості за недоотримане речове майно, із зазначенням причин та наданням доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 21.02.2022 продовжено встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог щодо виплати компенсації вартості за недоотримане речове майно, із зазначенням причин та наданням доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 06.06.2022 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, в частині позовних вимог про виплату компенсації вартості за недоотримане речове майно, наведені в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом в частині позовних вимог про виплату компенсації вартості за недоотримане речове майно відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, в частині позовних вимог про виплату компенсації вартості за недоотримане речове майно, - повернуто позивачеві.

Ухвалою суду від 06.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд адміністративної справи без повідомлення/виклику сторін.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що у період проходження військової служби, нарахування індексації грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі. Позивач вважає, що має право на отримання індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період служби з серпня 2014 року по грудень 2015 року, з базовим місяцем серпень 2014 року - (місяць прийняття на військову службу), за період служби з грудня 2015 року по червень 2016 року з базовим місяцем - січень 2008 року, за період служби з червня 2016 року по березень 2018 року з базовим місяцем - січень 2008 року, за період служби з березня 2018 року по червень 2019 року (день звільнення) з базовим місяцем вересень 2018 року. Проте, оскільки відповідачі ухиляються від здійснення виплати індексації грошового забезпечення, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень зазначено, що права позивача на виплату індексації грошового забезпечення порушені не були, а індексація виплачувалась відповідно до діючого на той час законодавства. З урахуванням викладеного у відзивах на позовну заяву, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 Внутрішніх військ МВС України №13 від 14.07.2014 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини на посаду командира 2-го патрульного взводу з посадовим окладом 850 гривень з 14.07.2014. За наказом командира військової частини НОМЕР_3 ВВ МВС України №153 від 04.08.2014 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в зв`язку з переводом до військової частини НОМЕР_2 НГУ.

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 05.08.2014 №4 позивача зараховано до списків особового складу військової частини на посаду командира ремонтного взводу автомобільної та бронетанкової техніки ремонтної роти з посадовим окладом 850 гривень з 05.08.2014. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 НГУ від 05.07.2016 №140 (по стройовій частині) позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 НГУ та усіх видів забезпечення у зв`язку з переводом до військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 06.07.2016 №146 (по стройовій частині) ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з посадовим окладом командира взводу 850 гривень з 05.07.2016. Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ від 26.06.2019 №146 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення та звільнено з військової служби в запас, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту.

Позивач, вважаючи, що йому не у повному обсязі виплачувалась індексація грошового забезпечення в період проходження військової служби у військових частинах 3029 та 3033, звернувся з даним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно із ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р. затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно із п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п.6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 р. №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до ст.2 Закону України №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно із ч.2 ст.6 Закону України №1282-XII, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачами не заперечено та не спростовано факт не нарахування та не виплати заявнику у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 05.08.2014 по 05.07.2016 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 ), з 05.07.2016 по 26.06.2019 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 ).

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10. 2013 р. у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм вказує, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, суд вважає, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 р. у справі №825/694/17 та постанові від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18.

З огляду на невиплату позивачу суми індексації, суд вважає, що за спірний період з 04.08.2016 по 31.05.2019 позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 05.08.2014 по 05.07.2016 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 ), з 05.07.2016 по 26.06.2019 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 ) обґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві у повному обсязі за період з 05.08.2014 по 05.07.2016 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 ), з 05.07.2016 по 26.06.2019 (проходження служби у ВЧ НОМЕР_1 ).

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачами при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до вимог Порядку №1078 та Закону №1282-XII, покладається на відповідачів, а тому, підстави для зобов`язання останніх здійснити розрахунок індексації позивача у порядку та розмірах визначених позивачем на даний час відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, від 17.09.2020 у справі №420/1207/19 та від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.

Щодо позовних вимог зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії провести відрахування з нарахованих сум компенсації вартості недоотриманого речове майна та індексації грошового забезпечення 1,5% військового збору та провести компенсацією сум податку відповідно до пункту 2 Порядку щодо виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004, суд зазначає, що такі вимоги також є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що саме на відповідачів під час нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення покладається обов`язок утримання загальнообов`язкових податків та зборів.

Проте, оскільки на даний час індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі не була, то відповідно і відсутні підстави вважати, що будуть порушені права позивача в частині відрахування/повернення обов`язкових податків та зборів.

Також, суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за речове майно та індексації грошового забезпечення) за період з 26 червня 2019 року по день ухвалення рішення суду у сумі 462383,27 грн.

У постанові Верховного Суду від 12.08.2020 в адміністративній справі № 400/3151/19 викладено висновок, згідно з яким лише після проведення фактичного розрахунку (виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного частиною першої статті 233 КЗпП України.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17 зазначено, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Тобто, лише після проведення остаточного розрахунку із позивачем, може виникнути питання щодо нарахування виплати компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), №31107/96).

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, наявність сталої судової практики Верховного Суду зі спірного питання, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1500,00 грн.

За таких обставин, витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДПРОУ НОМЕР_6 ), про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 у період проходження військової служби індексації грошового забезпечення у повному обсязі.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.08.2014 по 04.07.2016 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.07.2016 по 26.06.2019 включно.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Мінаєва