Справа № 320/13360/20
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, в якому просила:
- визнати бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та заяви ОСОБА_1 від 04.11.2020 р. протиправною;
- визнати бездіяльність Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та заяви ОСОБА_1 від 04.11.2020 р. протиправною;
- зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій забезпечити розгляд заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. щодо виплати бюджетних коштів за 2020 рік, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №394/96-ВР та Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист;
- зобов`язати Міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. щодо виплати бюджетних коштів за 2020 рік, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №394/96-ВР та Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист;
- зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 бюджетні кошти за 2020 рік на забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після його звільнення з військової служби відповідачем не було повністю здійснено виплату індексації грошового забезпечення за період з 13.03.2017 по 09.11.2017, яка є складовою частиною грошового забезпечення і однією з гарантій щодо оплати праці. При цьому, позивач вважає, що індексація грошового забезпечення має бути виплачена з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2002 №44.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
01.06.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України надійшов відзив на позовну заяву.
Відхиляючи доводи позовної заяви, відповідач зазначає наступне.
Наказ Мінреінтеграції від 17.07.2020 №57 «Про утворення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист» набрав чинності з дня його офіційного опублікування, а саме 21.08.2020. Позивач звернувся із заявою на момент, коли Комісія перебувала на стадії формування і не здійснювала покладені на неї функції, а тому ані в діях Мінреінтеграції, ані в діях Комісії не було бездіяльності щодо розгляду заяв позивача.
Мінреінтеграції проінформувало позивача листом від 27.10.2020 №22/М-209-22-1533 щодо результатів розгляду заяви позивача від 11.02.2020 Комісією.
Заява позивача від 04.11.2020 була розглянута Мінреінтеграції за результатами чого позивачу листом від 12.11.2020 №22/М-1608-7.1-1630 було повідомлено, що відповідно до абз. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.
У Комісії є можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, тобто, або прийняти рішення щодо надання бюджетних коштів у розмірі, встановленому законодавством, або відмовити у наданні бюджетних коштів.
Зобов`язання Мінреінтеграції повторно забезпечити розгляд заяви позивача, поданої 11.02.2020 та зобов`язання Комісії розглянути дану заяву, є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки рішення щодо вищезазначеної заяви Комісією вже було прийняте, і Мінреінтеграції не має впливу на діяльність Комісії.
Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 07.06.2021, вказала аналогічні заперечення.
30.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів.
Позивач звертає увагу на неправомірність відмови відповідача-1 передати на розгляд Міжвідомчої комісії заяву від 10.11.2020, посилаючись на абз. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного ж питання, якщо перше вирішено по суті.
Позивач вважає, що у Комісії відсутні дискреційні повноваження, оскільки підстави для відмови у визнанні особи такою, що була позбавлена свободи прямо встановлені п. 5 розділу ІV Положення про міжвідомчу комісію №57 і у справі, що розглядається відсутні.
28.03.2022 ухвалою суду провадження у справі було поновлено.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
За обставинами справи ОСОБА_2 начебто закуповував і вивозив товари воєнного значення, за які сплачував з невстановленого українського банку. Проте, насправді у грудні 2019 ОСОБА_2 поїхав до окупованого Донецька, щоб подати документи на повернення викраденого автомобіля, який на початку бойових дій залишив у місті на станції технічного огляду. Згодом чоловік був затриманий бойовиками «ДНР», які вимушували надати свідчення і зізнання в нібито співпраці з СБУ, а потім передали російським силовикам, які відправили його до Краснодара.
На підтвердження фактів незаконного позбавлення ОСОБА_2 особистої свободи з політичних мотивів надані також:
-роздруківки з інтернет сайтів матеріалів Міжнародного правового центру «Меморіал» і проекту Радіо Свобода «Радио Донбас. Реалии»;
-інформація на офіційній сторінці уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Людмили Денісової в Тelegram.
За паспортними даними серії НОМЕР_1 , виданого Павлоградським МВ УМВС в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, який народився в м. Павлоград.
Позивач ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 04.11.1971 і її паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Павлоградським МВ УМВС в Дніпропетровській області, громадянина, який незаконно позбавлений особистої свободи з політичних мотивів, звернулась 11.02.2020 із заявою до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, в якій просила надати їй допомогу в інтересах ОСОБА_2 , визначену підп. 1 п. 5 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади російської федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території російської федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням, надання особам, позбавленим особистої свободи, та членам їх сімей правової допомоги, медичних та соціальних послуг, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 року №328.
Листом №22/М-209-22-1533 від 27.10.2020 Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України відмовило ОСОБА_1 у наданні такої допомоги, посилаючись на те, що Міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, за результатами розгляду заяв 20.10.2020 ОСОБА_1 від 13.07.2020 і 18.02.2020, не було підтримано рішення про виділення заявниці бюджетних коштів.
04.11.2020 позивач повторно звернулась із заявою Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з питання надання допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №328.
Окремо 04.11.2020 позивач звернулась до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з клопотанням повторно розглянути документи на виділення грошових коштів в інтересах ОСОБА_2 для можливості здійснювати професійний захист його прав, свободи та інтересів, шляхом укладення договору з професійним захисником на території російської федерації.
У відповідь Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України листом №22/М-1608-7.1-1630 від 12.11.2020 проінформувало, що під час голосування Міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист про надання бюджетних коштів у розмірі , встановленому законодавством ОСОБА_2 , необхідна кількість голосів не була набрана.
Запропоновано заявниці звернутися в інтересах ОСОБА_2 до Міністерства у наступному році.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність при розгляді протягом 8 місяців її звернення, оскільки протягом 2020 року вона була позбавлена можливості відвідати сина у колонії рф, забезпечити необхідною професійною правовою допомогою. Звернення не було розглянуто по суті, що спонукало позивача звернутися з позовом до суду.
При вирішені спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №376 визначено, що Мінреінтеграції є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованих територій у Донецькій і Луганській областях та тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя (далі - тимчасово окуповані території України), а також прилеглих до них територій, інформаційного суверенітету України (крім здійснення повноважень з управління цілісним майновим комплексом Українського національного інформаційного агентства «Укрінформ»).
Мінреінтеграції відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, координує здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань, окупаційної адміністрації та/або органів влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України, а також членів їх сімей (п. 9 ч. 4 Положення ).
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 328 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, заходів з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка (Порядок №328).
За п. 1 цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених Мінреінтеграції у державному бюджеті за програмою Заходи щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю вказаних осіб, підтримки зазначених осіб та членів їхніх сімей, заходи з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, виплати державних стипендій імені Левка Лук`яненка (далі - бюджетні кошти).
Бюджетні кошти спрямовуються за таким напрямом, як зокрема, забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням (підп. 1 п. 5 Порядку №328).
Відповідно до п. 6. Порядку №328 рішення про фінансування витрат за напрямом, зазначеним у підпункті 1 пункту 5 цього Порядку, приймаються міжвідомчою комісією, яка утворюється Мінреінтеграції.
Положення про міжвідомчу комісію та її персональний склад затверджуються Мінреінтеграції.
Наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування. а саме з 21.08.2020 у Офіційному віснику України, 2020 №65.
Оскільки відповіді відповідачем-1 на звернення позивача були надані 27.10.2020 і 12.11.2020, твердження Мінреінтеграції про те, що Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, перебувала на стадії формування і не здійснювала покладені на неї функції є безпідставними і не відповідають дійсності.
До основних завдань Комісії віднесено, зокрема підп. 2 п. 1 розділу IV Положення №57 розгляд питання та прийняття рішення щодо надання бюджетних коштів у розмірі, встановленому законодавством, для забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням.
За вимогами п. 3 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію для прийняття рішення, щодо надання бюджетних коштів у розмірі, встановленому законодавством, особа, позбавлена особистої свободи, член сім`ї, близький родич, законний представник або представник, який діє за довіреністю в інтересах такої особи, звертаються до Мінреінтеграції з письмовим зверненням, в якому зазначають реквізити їх особових рахунків, відкритих в банківських установах України. До звернення додаються:
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, позбавленої особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю, та заявника (а у разі, якщо заявником є представник, який діє за довіреністю - також, копія такої довіреності);
відомості або документи, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю;
інші документи та/або інформація, які заявник вважає за потрібне додати до звернення.
Судом дослідивши заяви позивача, з якими вона зверталась щодо надання допомоги, встановлено, що в них були вказані реквізити особового рахунку та додані документи: копія паспорта громадянина України, документи, що підтверджують факт або обставини позбавлення особи, особистої свободи у зв`язку з громадською або політичною діяльністю, довідка банку про відкриття рахунку, копія індивідуального податкового номеру.
Отже, позивачем були здійснені всі необхідні дії для отримання відповідної соціальної допомоги.
Пунктом 7 Порядку №328 встановлено, що використання бюджетних коштів за напрямом, зазначеним у підпункті 1 пункту 5 цього Порядку, здійснюється Мінреінтеграції на підставі рішення міжвідомчої комісії, прийнятого за зверненням особи, яка позбавлена особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю такої особи, члена сім`ї, близького родича або законного представника такої особи, шляхом перерахування Мінреінтеграції бюджетних коштів на їх особові рахунки, відкриті у банківських установах, у розмірі 100 тис. гривень з моменту встановлення бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою.
Рішення про фінансування витрат за напрямом, зазначеним у підпункті 1 пункту 5 цього Порядку, може прийматися міжвідомчою комісією щороку протягом позбавлення особи особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською або політичною діяльністю такої особи у разі повторного звернення зазначеної особи, члена сім`ї, близького родича або законного представника такої особи, а також за умови встановлення бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою у поточному році.

Відповідно до пунктів 3-6 Положення №57 рішення Комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загального складу Комісії.

Рішення Комісії оформлюється протоколом, який підписується головою, заступником голови, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.

На підставі рішень Комісії, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 1 розділу IV цього Положення, Мінреінтеграції видає відповідний наказ.

Наказ Мінреінтеграції може бути оскаржений відповідно до чинного законодавства України.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що за змістом вищенаведених норм наказ Мінреінтеграції видається у випадку прийняття Комісією позитивного рішення.

Пунктом 4. Розділу IV Положення №57 передбачено, що підставами для відмови у визнанні особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України та/або наданні бюджетних коштів є:

1) набуття законної сили обвинувальним вироком суду України стосовно особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або позбавленої особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю, у зв`язку із вчиненням нею злочину проти основ національної безпеки України, вчиненням або сприянням вчиненню терористичного акту, в тому числі втягненням у вчинення терористичного акту, публічними закликами до вчинення терористичного акту, створенням терористичної групи чи терористичної організації, фінансуванням тероризму, вчиненням злочину у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку;

2) неподання/подання не в повному обсязі документів, відомостей, передбачених цим Положенням, або подання їх неналежною особою.

Виходячи з вищенаведених норм відповідачем 2 за результатами розгляду поданого позивачем письмового звернення разом з доданими документами не було прийнято жодного з рішень, передбачених підп. 2 п. 1 і п. 4 розділу IV Положення № 57.

В матеріалах справи відсутні докази розгляду відповідачем-2 заяв позивача у відповідності до порядку, встановлених Порядку №328 і Положенням №57 як і докази координації відповідачем-1 розгляду заяв відповідачем-2 і прийняття відповідних рішень за результатами розгляду здійснення відповідачем заходів щодо захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань, окупаційної адміністрації та/або органів влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України, а також членів їх сімей .

До відповіді Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України не було додано жодного рішення, у формі яке б відповідало вимогам Закону, самі ж листи не є такими рішеннями.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачами не здійснено відповідних дій по належному розгляду заяв позивача та поданих разом з такими заявами документів, що вказує на бездіяльність відповідачів, зважаючи на вимоги Порядку № 1122 та Положення № 57.

Зважаючи на те, що відповідачами не було вжито відповідних дій по належному розгляду заяв позивача та поданих нею документів, належним та ефективним способом правового захисту позивача є покладення зобов`язання на відповідачів повторно розглянути заяви позивача та прийняти відповідне рішення з урахуванням встановлених судом обставин, викладених у цій справі.

У зв`язку з викладеним суд, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав позивача і зобов`язати Міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та прийняти вмотивоване рішення щодо виплати бюджетних коштів за 2020 рік, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №394/96-ВР та Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

Посилання відповідачів, що вимога позивача про зобов`язання Мінреінтеграції повторно забезпечити розгляд заяви позивача від 11.02.2020 та зобов`язання Міжвідомчої комісії розглянути дану заяву є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, не приймаються судом, виходячи з наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження міжвідомчої комісії щодо надання бюджетних коштів, регламентовано Положенням про міжвідомчу комісію, яким визначені умови, за яких орган відмовляє у виплаті таких коштів.

У разі, якщо такі умови відсутні, міжвідомча комісія повинна прийняти рішення про виплату коштів. Повноваження комісії та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - прийняти рішення про виплату бюджетних коштів, або відмовити у такій виплаті.

Суд враховує, що визнаючи бездіяльність протиправною, суд повинен відповідно до закону застосувати і спонукаючий засіб впливу, зобов`язуючи відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії.

Саме лише встановлення факту протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнено діями або подальшою бездіяльністю органів влади їх врахування цілковито залежить від відповідача, що не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.

Щодо позовних вимог зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 бюджетні кошти за 2020 рік на забезпечення надання професійної правової допомоги (в тому числі заходів, спрямованих на забезпечення можливості її надання) для захисту і забезпечення прав та інтересів осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, а також підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, у тому числі відшкодування витрат, пов`язаних з їх відвідуванням, то такі вимоги не можуть бути задоволені.

Такі вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки вищевказані заяви позивача наразі відповідачем ще не розглядались по суті з урахуванням висновків суду .

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за звернення до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1681,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №154 від 10.12.2020 на суму 840,00 грн. і квитанцією №31951578 від 20.04.2021 на суму 841,60 грн.

Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246,255, 262,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та заяви ОСОБА_1 від 04.11.2020 р. протиправною.

Визнати бездіяльність Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та заяви ОСОБА_1 від 04.11.2020 р. протиправною;

Зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України забезпечити розгляд заяви ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. щодо виплати бюджетних коштів за 2020 рік, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №394/96-ВР та Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Зобов`язати Міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2020 р. та прийняти вмотивоване рішення щодо виплати бюджетних коштів за 2020 рік, відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №394/96-ВР та Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, з урахуванням висновків суду в цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (Чоколівський бульвар, 13, м. Київ, 03186, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона