Справа № 380/10117/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10117/22 пров. № А/857/13271/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові у порядку письмового провадження у справі №380/10117/22 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови про арешт майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2022 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся в суд з позовом до відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан О.О. від 08.07.2022 у ЗВП №66055308 про арешт майна боржника.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в межах зведеного виконавчого провадження № 66055308 складено постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 1124498,55 грн, тобто позивачем не погашена сума заборгованості за відповідними виконавчими документами. З огляду на вказане, суд виснував, що підстави для скасування постанови про арешт майна боржника відсутні, а оскаржувана постанова винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже скасуванню не підлягає.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема покликаючись на частину 9 статті 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», зазначає, що нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження. Отже, на думку скаржника, виходячи з аналізу наведеної норми, зазначеним законом передбачена пряма заборона звернення стягнення на майно державних підприємств, установ, організацій.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на виконані у ВПВР УЗПВР у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП №66055308 до складу якого входять виконавчі провадження №№69255962; 69255900; 69123962; 69123934; 69123872; 69123834; 69123331; 69123302; 69122963; 69122936; 69122919: 69117040; 69116959; 086313; 69086214; 69086186; 69086164; 69086142; 69077642; 69070701; 69070642; 69070574; 69070549; 69041160; 69041116; 69040612; 69040551; 69040489; 69040441; 69040396; 69040334; 69033096; 69033033; 68868214; 68868203; 68868193; 68868180; 68868164; 68868154; 68868138; 68868032; 68868019; 68867994; 68862812; 68862761; 68385784; 68385620; 68385440; 68385283; 68364190; 68364053; 68363848; 68363705; 68363448; 68341846; 68341574; 68341381; 68341181; 68340999; 68340827; 68340627; 68340436; 68339923; 68297134; 68297039; 67760958; 67760851; 67760722; 67760630; 67760498; 67760269; 67573354; 67572978; 67506181; 67505825; 67384589; 67384278; 320466; 67011026; 67010829; 66361039; 66360934; 66134247; 66134095; 66133945; 66133620; 66012341; 66012176; 66012033; 66011671; 66011505; 66011355; 66011170; 66011029; 66010860; 66010681; 66010521; 66010332; 66010191; 66010054; 66009637; 66009407; 66009168 про стягнення заборгованості (за постановами про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів) з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на загальну суму 1124498,55 грн.

Докази щодо виконання зазначених виконавчих проваджень в матеріал справи відсутні.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів) 08 липня 2022 року прийняв постанову про арешт майна боржника в розмірі 1124498,55 грн та 11 липня 2022 року дана постанова надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Позивач, вважаючи постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Тарабан О.О. від 08.07.2022 у ЗВП №66055308 про арешт майна боржника неправомірною, звернувся до суду з вимогами про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII).

В розумінні статтеі 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами пунту 1 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 1404-VIII що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частиною першою ст. 48 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої, другої та третьої ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 1 Розділу VІІІ «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі по тексту - Інструкція №512/5), виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону.

Отже, опис та арешт майна боржника є виконавчою дією, що полягає у фіксації майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, його характеристик (зовнішніх окремих властивостей тощо) з метою ідентифікації.

Відповідно до п. 10 Розділу VІІІ Інструкції №512/5 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані, зокрема, назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо). Так, відмінними ознаками об`єкта нерухомості є його порядковий номер будинку, назва вулиці, населеного пункту.

З аналізу змісту викладених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі якщо стягувач звертається до виконавця із заявою про примусове виконання рішення та зазначає рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, виконавець в даному випадку діє згідно приписів ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника, перевіряє в електронних державних базах даних і реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на майно та накладає на нього арешт.

Разом з цим, на інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (тобто виявляє таке майно, здійснює його опис та накладає арешт).

Отже, прийнята старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів) у зведеному виконавчому провадженні АСВП №66055308 постанова про арешт майна боржника від 08 липня 2022 року в розмірі 1124498,55 грн прийнята з метою виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, шрафів, стягувачем за якими є державний орган відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів).

В свою чергу, доказів щодо вчинення дій відповідачем по виявленню майна (коштів) боржника з метою його опису та арешту в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» не надано. Таким чином постанова відповідача про накладення арешту на майно, що належить боржнику, без його ідентифікації суперечить наведеним вище вимогам Закону № 1404-VIII, оскільки такі заходи унеможливлюють визначення вартості майна (коштів) та визначення її співмірності із розміром заборгованості, що підлягає примусовому виконанню.

За відсутності даних щодо вчинення виконавцем всіх необхідних дій у виконавчому провадженні, в тому числі, щодо перевірки майнового стану боржника, опису майна, а також доказів співмірності у застосуванні арешту всього належному боржнику майна при наявності боргу у сумі 1124498,55 грн, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем під час судового розгляду не доведено правомірність застосування такого заходу примусового виконання. Виявлене порушення є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовної вимоги про скасування постанови про накладення арешту.

Крім того, приймаючи оскаржувану постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику, відповідачем не враховано, що Законом України «Про виконавче провадження» прямо зафіксовано можливість арешту рухомого майна виконавцем лише після його опису (ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII), а сам опис майна відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону № 1404-VIII), що в свою чергу, унеможливлює накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього.

Наведені обставини в своїй сукупності під час вирішення спірних правовідносин залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком скасування судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 242, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі №380/10117/22 скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Тарабан О.О. від 08.07.2022 у ЗВП №66055308 про арешт майна боржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 07.11.2022