Справа № 826/12905/18
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 жовтня 2022 року м. Київ № 826/12905/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мамедової Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження, звіт Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві щодо виконання судового рішення та клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12905/18 (далі - справа №826/12905/18) позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) задоволено повністю (також далі - судове рішення).

Вказаним судовим рішенням вирішено, зокрема, зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату призначеної, але невиплаченої пенсії за період з 01.07.2016 року по 01.12.2017 року шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

24 липня 2019 року позивачу в адміністративній справі №826/12905/18 видано виконавчі листи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року апеляційну скаргу повернуто відповідачу.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві подати до канцелярії суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12905/18.

Водночас, ухвалою суду від 23 грудня 2021 року, поданий ГУ ПФУ в м. Києві звіт визнаний таким, що не підтверджує виконання вищезгаданого рішення від 26 лютого 2019 року та зобов`язано відповідача протягом одного місяця подати до канцелярії суду новий звіт.

Представником відповідача до суду подано новий звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, розгляд якого ухвалою суду від 17 лютого 2022 року призначено до судового розгляду у судовому засіданні.

Також, представником позивача заявлено письмове клопотання про встановлення нового строку для подання звіту про виконання судового рішення, а також накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень.

Сторони у відповідне судове засідання не прибули хоча про дату час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

При цьому, представник позивача у заявленому клопотанні просив суд провести судовий розгляд клопотання у письмовому провадженні, у зв`язку із чим, зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення звіту, судом вирішено продовжити розгляд звіту в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Судом встановлено, що 24 липня 2019 року позивачу видано виконавчий лист у справі №826/12905/18 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату призначеної, але невиплаченої пенсії за період з 01.07.2016 року по 01.12.2017 року шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

Так, у поданому до суду звіті представник відповідача зазначає, що на виконання вимог рішення суду від 26 лютого 2019 року відповідачем перераховано та виплачено кошти в межах стягнення за один місяць в розмірі 3390,00 грн. за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 шляхом перерахування коштів на поточний картковий рахунок позивача.

Нарахований борг за період з 01.08.2016 по 30.11.2017 в сумі 68061,88 грн., обліковується та підлягає виплаті відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637.

Отже, як встановлено з поданого звіту, рішення суду станом на дату прийняття даної ухвали залишається не виконаним.

Суд звертає увагу, що в рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року судом було зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату призначеної, але невиплаченої пенсії за період з 01.07.2016 року по 01.12.2017 року шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин щодо виконання відповідачем рішення суду, суд приходить до висновку, що вказане рішення по справі №826/12905/18 є невиконаним, а тому, суд не приймає звіт представника відповідача про виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про наступне.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що правові норми Кодексу адміністративного судочинства України, які регламентують порядок судового контролю, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд має переконатися, що суб`єктом владних повноважень прийняте ним рішення виконується належним чином та в повному обсязі. Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання ним постанови суду необхідно перевірити чи досягнуто мети задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

Так, суд враховує, що після встановлення по даній справі судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення пройшов тривалий строк, наданий відповідачу для виконання рішення суду.

При цьому рішення суду після набрання ним законної сили залишається невиконаним більше 2 років. В той же час, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження вчинення конкретних дій для організації процесу його виконання, а саме виплати позивачу заборгованості по виплаті пенсії за спірний період, натомість лише констатовано неможливість виконання рішення у зв`язку з відсутністю відповідного нормативного акту, який би встановлював процедуру виплати заборгованості за минулий період для внутрішньо переміщених осіб.

З урахуванням тривалого (понад два роки) невиконання судового рішення, невжиття заходів для виконання вищевказаного рішення суду, відсутності підстав для прийняття звіту ГУ ПФУ в м. Києві про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року по справі №826/12905/18, суд вважає за необхідне з метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним виконанням судового рішення, що в свою чергу сприяє гарантуванню прав громадянина України на виконання судового рішення, винесеного на його користь, протягом розумного строку, накласти штраф на начальника ГУ ПФУ в м. Києві ОСОБА_2 в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620,00 грн.

Згідно частини третьої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

При цьому, відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України такий штраф накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, а не на самого суб`єкта владних повноважень.

Отже суд вважає за необхідне стягнути штраф з начальника ГУ ПФУ в м. Києві ОСОБА_2 на користь позивача у розмірі 24 810,00 грн. та на користь Державного бюджету України у розмірі 24 810,00 грн.

Крім того, згідно частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подання звіту про його виконання.

Підставою для встановлення звіту є невиконання судового рішення повністю чи в частині, тоді як підставою для відмови у встановленні звіту може бути виконання судового рішення.

Суд приходить до висновку, що враховуючи положення частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку, окрім застосування штрафу належить зобов`язати відповідача подати до суду у місячний строк з дати прийняття даної ухвали суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року по справі №826/12905/18.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241-243, 248, 256, 382 України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Визнати поданий представником відповідача звіт таким, що не підтверджує виконання рішення Окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у адміністративній справі №826/12905/18.

2. Накласти на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 штраф у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 49 620,00 грн.

3. Половину штрафу в розмірі 24 810,00 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину штрафу в розмірі 24 810,00 грн. стягнути на користь Державного бюджету України.

4. Попередити начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 про те, що за правилами частини шостої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України з наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня в розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.

5. Попередити начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 про те, що відповідно до частини сьомої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до канцелярії суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року в адміністративній справі №826/12905/18 протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали.

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили 08 листопада 2022 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання Стягувачем-1: 09 лютого 2023 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання Стягувачем-2: 09 листопада 2025 року.

Стягувач-1: Державна судова адміністрація України (01021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Стягувач-2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Боржник: Керівник Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_2 (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Ухвалу може бути оскаржено.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Ю.Т. Мамедова