Справа № 548/2313/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 р.Справа № 548/2313/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника позивача - Фесенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 1, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла Сергія Сергійовича на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26.07.2022, (головуючий суддя І інстанції: Миркушіна Н.С., повний текст складено 01.08.22 року) по справі № 548/2313/21

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 1, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла Сергія Сергійовича , Департаменту патрульної поліції

про визнання дій інспектора поліції протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла С.С. з винесення постанови серії ГАБ № 190528 від 17.08.2021 про накладення адміністративного стягнення протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла С.С. серії ГАБ № 190528 від 17.08.2021 про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 170, 00 грн. за порушення ч.2 ст.44-3 КУпАП, а провадження по справі закрити.

- стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 26.07.2022 позов задоволено.

Інспектор роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орел С.С. (далі відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду в частині визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції з винесення постанови від 17.08.2021 та стягнення витрат на правову допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що дії по складанню постанови є по суті виконанням службовими особами своїх службових повноважень, наданих чинним законодавством. При цьому, не дії інспектора, а рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

Щодо розподілу судових витрат вказує, що з огляду на предмет спору - оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, розмір витрат на правову допомогу адвоката є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Крім того, просить врахувати, що позивачем не надавались до суду документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Департамент патрульної поліції (далі відповідач 2) не надав відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17.08.2021 інспектором взводу роти № 1 БУПП в Полтавській області ДПП старшим лейтенантом поліції Орлом С.С. винесено постанову серії ГАБ № 190528, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Згідно постанови , 17.08.2021 близько 10-30 год. в смт. Чутово, вул. Полтавський Шлях, 340а у приміщенні АЗС «BVS» громадянин ОСОБА_1 перебував без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема без респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП та п.п.1 п.2-2 Постанови КМУ № 1236 від 09.11.2020.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її, а також дії інспектора по її складанню в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, отже визнав протиправними дії інспектора зі складання спірної постанови та скасував її як протиправну.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з посиланням на критерії розумності та співмірності, дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають витрати в розмірі 3 000 грн.

Враховуючи оскарження відповідачем 1 судового рішення першої інстанції фактично лише в частині визнання протиправними дій інспектора патрульної поліції з винесення постанови від 17.08.2021, стягнення витрат на правову допомогу та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про правомірність дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 №1000-IX, який набрав чинності 21 листопада 2020, внесено зміни до статті 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч. 1 ст. 222 КУпАП, після цифр «44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21 листопада 2020 року, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за ч.2 статті 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених частинами 1, 2 ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, складення постанови у справі про адміністративне правопорушення є встановленим законом повноваженням відповідача, яке він зобов`язаний реалізувати у випадку наявності обґрунтованих підстав вважати, що особа вчиняє адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що виходячи зі змісту позовної заяви, незаконність дій відповідача ОСОБА_1 фактично пов`язує з протиправністю винесеної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень закону, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку встановлення порушень, поліцейським приймається постанова у справі про адміністративне правопорушення і саме така постанова має безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи, відносно якої складено постанову. У разі судового оскарження постанови при вирішенні спору судом підлягають оцінці і підстави притягнення до адміністративної відповідальності, а також проводиться перевірка доведеності факту вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орлом С.С. фактично реалізована його компетенція на розгляд справи про адміністративне правопорушення, в результаті чого винесено рішення постанову про накладення адміністративного стягнення, оспорювані дії щодо складення постанови не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а тому визнання незаконними дій не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки оскаржувані дії відповідача не є юридично значимими для нього.

В спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для позивача є постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 190528 від 17.08.2021 (акт індивідуальної дії), прийнята в результаті таких дій.

Постанова про адміністративне правопорушення була оскаржена позивачем до суду, та за наслідками судового розгляду скасована.

На підставі вищевикладеного, за наявності у відповідача встановленого законом права на розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача у спірних відносинах є саме скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково задовольнив позов в частині визнання протиправними дій інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла С.С. щодо складання постанови від 17.08.2021, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом, їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною .

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18, від 22.06.2022 у справі № 380/3142/20.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст. 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з їх документального підтвердження та співмірності із ціною позову та складністю справи.

Однак, такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, доказах досліджених судом, оскільки позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження понесених витрат, судом першої інстанції не наведено жодних обґрунтувань щодо стягнутого розміру витрат на правову допомогу та не надано оцінки доводам відповідача, щодо відсутності документального підтвердження заявлених витрат.

Так, ОСОБА_1 як у позові та і в судовому засіданні суду першої інстанції вказував, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надасть докази понесення витрат на правову допомогу.

Проте, на момент розгляду справи та прийняття рішення матеріали справи не містили належних та допустимих доказів в підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу.

Натомість, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Доводи представника позивача в судовому засідання про те, що позовна заява містить детальний опис виконаних адвокатом робіт в межах надання правової допомоги ОСОБА_1 , що свідчить про наявність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає такими, що не звільняють позивача від обов`язку надати суду докази, в підтвердження понесення таких витрат (зокрема договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, розрахунок витрат тощо).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, оскільки такі витрати на момент прийняття рішення не були підтверджені відповідними доказами.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла С.С. щодо складання постанови від 17.08.2021 та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача витрат на правничу допомогу, з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1, старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла Сергія Сергійовича задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26.07.2022 по справі № 548/2313/21 скасувати в частині визнання дій інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Орла Сергія Сергійовича з винесення постанови серії ГАБ № 190528 від 17.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення протиправними, стягнення з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій