Справа № 260/2324/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2022 року м. Ужгород№ 260/2324/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дору Ю.Ю.,

за участю секретаря судових засідань Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача Ламбрух О.С.,

представника відповідача Сигидін О.І.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної ради у якому просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної ради за № 61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату з 28 травня 2022 року відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді; стягнути з Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем винесено протиправне розпорядження № 61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату з 28 травня 2022 року, оскільки зокрема відповідачем не було дотримано норм матеріального права та не було запропоновано Позивачу в першу чергу наявні рівнозначні посади, а також всі вакантні посади, які існували на день вступу в дію змін в структурі апарату, так і протягом всього часу після попередження про моє майбутнє звільнення. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

26 липня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що такий просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову вказує на те, що обласна рада здійснила всі необхідні дії для можливого працевлаштування Позивача у виконавчому апараті обласної ради, а відмова Позивача у прийнятті наданих йому пропозицій не може ставитись у провину Відповідача та спричиняти для нього негативні наслідки. Вважає розпорядження голови Закарпатської обласної ради за № 61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату з 28 травня 2022 року таким, що винесене відповідно до чинного законодавства, та є правомірним та законним.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року постановлено про перехід до загального позовного провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

26 вересня 2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій проти відзиву заперечив, просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши думку сторін, розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Закарпатської обласної ради за № 9/01-50 «Про призначення ОСОБА_1 », з 15 січня 2016 року Позивача призначено на посаду керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради.

Вказана посада відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» належить до третьої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

17 грудня 2020 року, Закарпатською обласною радою прийнято рішення за № 73 «Про структуру і чисельність виконавчого апарату обласної ради», яким внесено зміни в структуру апарату ради та передбачено 7 посад керівного складу, в тому числі наступні посади: заступник керівника виконавчого апарату - керуючий справами виконавчого апарату, керуючий справами обласної ради, заступник керуючого справами обласної ради.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної ради за № 1-К «Про призначення ОСОБА_1 » від 04.01.2021 року, Позивача призначено з 04 січня 2021 року на посаду заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату обласної ради.

23 вересня 2021 року Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 395 «Про структуру і чисельність виконавчого апарату обласної ради», яким внесено зміни в структуру виконавчого апарату у зв`язку із скороченням та передбачено 6 посад керівного складу, в тому числі посади: заступник керівника виконавчого апарату - керуючий справами виконавчого апарату та заступник керуючого справами. Даним рішенням Закарпатської обласної ради скорочено посаду керуючого справами обласної ради.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної ради № 162-к «Про штатний розпис» від 24.09.2021 року вищевказана структура та чисельність виконавчого апарату введена в дію з 01 жовтня 2021 року. В той же час Позивач продовжував обіймати попередню посаду.

02 грудня 2021 року, Закарпатською обласною радою прийнято рішення за № 472 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 23 вересня 2021 року № 395 «Про структуру і чисельність виконавчого апарату обласної ради», яким внесено зміни до структури та чисельності керівного складу Закарпатської обласної ради, яким передбачено збільшення кількості посад у виконавчому апараті до 8 посад. Разом з цим, повернуто посаду керуючого справами обласної ради (з функціональними обов`язками тотожними посаді- передбаченій рішенням Закарпатської обласної ради від 17 грудня 2020 року), додано ще одну посаду заступника голови ради та як встановклено судом фактично перейменовано посаду заступник керівника виконавчого апарату - керуючий справами виконавчого апарату на посаду - керуючий справами виконавчого апарату.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної ради № 195-к «Про штатний розпис» від 02.12.2021 року вищевказана структура та чисельність виконавчого апарату введена в дію з 06 грудня 2021 року.

Внаслідок внесених змін в структуру виконавчого апарату Закарпатської обласної ради, посаду заступника керівника виконавчого апарату - керуючий справами виконавчого апарату лише перейменовано на посаду керуючого справами виконавчого апарату.

Вищезазначені посади відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» належать до третьої категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Посада заступник керівника виконавчого апарату - керуючий справами виконавчого апарату та посада керуючий справами виконавчого апарату мають однаковий розмір оплати праці і умови праці, а також тотожні функціональні обов`язки. Так, основними завданнями вказаних посад є організація роботи виконавчого апарату обласної ради, вирішення кадрових питань, контроль за виконанням рішень керівництва та інші обов`язки, які є похідними. Дані посади передбачають однакові права.

Так, у зв`язку із змінами в структурі виконавчого апарату Закарпатської обласної ради, відповідно до ст.. 49-2 КЗпП України, паозивача повідомлено про майбутнє вивільнення із займаної посади за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано переведення на інші посади.

Судом встановлено, що 26 листопада 2021 року, до прийняття Рішення № 472, Позивачу надано відпустку тривалістю 59 днів. У зв`язку із тимчасовою втратою непрацездатності Позивачем в період дії вказаної відпустки, відпустка була продовжена по 13 лютого 2022 року. Розпорядженням Закарпатської обласної ради від 14.02.2022 № 16 Позивачу надано відпустку тривалістю 25 календарних днів по 11.03.2022 .

Після виходу Позивача на роботу, 28.03.2022, йому було вручено повідомлення про майбутнє вивільнення та одночасно запропоновано йому зайняти посаду начальника управління внутрішнього аудиту виконавчого апарату обласної ради, з посадовим окладом 10550 грн на місяць. Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» вказана посада відноситься до четвертої категорії посад та на момент вручення повідомлення була єдиною наявною вакантною посадою у виконавчому апараті, яка могла бути запропонована Позивачу з урахуванням його досвіду і кваліфікації. Від вказаної посади Позивач відмовився 28.03.2022, про що свідчить його підпис на повідомленні.

02 травня 2022 Позивачу було вручено повідомлення про майбутнє вивільнення повторно та запропоновано перевести його на інші вакантні посади у штатному розписі виконавчого апарату. Від вказаних посад Позивач відмовився 02.05.2022, про що свідчить його підпис на повідомленні.

Відповідно до встановлених у ході судового розгляді оставин, судом встановлено, що в структурі виконавчого апарату Закарпатської обласної ради були в наявності рівнозначні посади, як по категорії посад в органах місцевого самоврядування так і по функціональних обов`язках, однак позивачу такі не були запропоновані. В той же час, позивачу було запропоновано посади нижчої категорії, з іншими умовами праці і іншими функціональними обов`язки. Також, ОСОБА_1 не було запропоновано всі вакантні посади за його спеціальністю.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування врегульовано приписами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування " (далі - Закон № 2493) та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Повноваження обласних рад. визначені статтею 143 Конституції України та статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 9 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова обласної ради призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради.

Згідно з ч. 7 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування " прийняття на службу в органи місцевого самоврядування працівників здійснюється, зокрема, шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України. У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами частини другої статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до пункту 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування», дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Так, частиною 3 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (скорочення чисельності працівників) суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів;

Відтак, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю (з огляду на вищевикладені норми рівнозначну посаду), чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 306/2434/18.

Згідно з ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Верховний суд України в постанові пленуму "Про практику розгляду судами трудових спорів " від 06.11.1992р. № 9 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи викладене, Закарпаська обласна рада при вивільненні зобов`язана була запропонувати рівнозначну посаду, а вразі відсутності такої запропонувати інші вакантні посади в структурі за відповідною професією чи спеціальністю працівника.

Водночас, Відповідачем не було дотримано вищевказаних норм законодавства та не було запропоновано Позивачу наявну рівнозначну посаду.

Крім того, Відповідачем не враховано переважне право Позивача на зайняття посади керуючого справи виконавчого апарату Закарпатської обласної ради.

Суд критично ставиться до аргументу відповідача, щодо того, що незапропонування рівнозначної посади було неможливе, оскільки позивач тривалий час перебував у відтустці та у стані тимчасової непрацездатності, оскільки перебування працівника у відпустці або у у стані тимчасової непрацездатності не позбавляє обов`язу працедавця запропонувати наявну вакантну рівнозначну посаду працівнику.

Так, відповідно до ст.. 42-1 КЗпП України, працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо роботодавець проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Враховуючи те, що Закарпатська обласна рада до закінчення терміну в один рік поновила посаду керуючого справами виконавчого апарату, яку Позивач вже обіймав суд приходить до висновку, що у позивача було переважне право на обіймання даної посади.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З огляду на це, вважаючи, що є підстави для поновлення Позивача на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на посаді, оскільки даний період є часом вимушеного прогулу.

Згідно із ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частинами першою та другою ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" № 1906-IV від 29.06.2004 р. (із змінами та доповненнями) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з частиною другою статті 21 та частиною першою статті 23 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.73 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Також, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006р., з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

У справах "Щокін проти України" заяви № 23759/03 та № 37943/06 від 14.10.2010 та "Сєрков проти України" заява № 39766/05 від 07.07.2011 Європейський суд з прав людини дійшов висновку що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що розпорядження голови Закарпатської обласної ради за № 61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату з 28 травня 2022 року здійснено без поважних причин та з порушенням норм чинного законодавства.

Отже, позивач підлягає поновленню на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді з 30 травня 2022 року.

Щодо позовної вимоги про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24 березня 1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом "з" пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Закарпатської обласної ради від 31.10.2022 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 1317,84 грн., а саме: заробітна плата за березень 2022 року 12619,91 грн., заробітна плата за квітень 2022 року 26915,28 грн., а середньомісячна заробітна плата складала 28333,56 грн. Таким чином, середній заробіток за 112 робочих днів вимушеного прогулу позивача становить 147598,08 грн. (1317,84*112) із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів, оскільки відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Щодо негайного виконання рішення суду в частині, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді з 30 травня 2022 року та в частині стягнення із Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 28 333,56 гривень.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, в той час як відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної ради (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Закарпатської обласної ради за № 61-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 27 травня 2022 року, яким звільнено ОСОБА_1 , заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату з 28 травня 2022 року відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді з 30 травня 2022 року.

Стягнути з Закарпатської обласної ради (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 30 травня 2022 року до дня поновлення на роботі у розмірі 147 598,08 (сто сорок сім тисяч п`ятсот дев`яносто вісім гривень 08 копійок) гривень, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника виконавчого апарату - керуючого справами виконавчого апарату Закарпатської обласної ради або іншій рівнозначній посаді з 30 травня 2022 року та в частині стягнення із Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 28 333,56 (двадцять вісім тисяч триста тридцять три гривні 56 копійок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 02 листопада 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 08 листопада 2022 року.

СуддяЮ.Ю.Дору