Справа № 360/1325/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року справа №360/1325/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 р. у справі № 360/1325/22 (головуючий І інстанції С.В. Кисіль) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП), в якому просив: визнати противоправною бездіяльність ГУ НП в Луганській області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки: щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 4 доби, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 30 діб, щорічну чергову оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 30 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічну оплачувану додаткову відпустку за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 118 діб; зобов`язати ГУ НП в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік, 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 6 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2018 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки за 2021 рік та 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, загальною кількістю 118 діб.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року адміністративний позов задоволено, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки у 2015, 2018, 2019, 2021 роках; зобов`язав Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 4 доби, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 12 лютого 2022 року; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1150,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а саме за 2015 рік, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, законодавством не передбачена. Також, позивач з рапортами про надання йому додаткової відпустки за 2015 рік зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався.

Також, відповідно до вимог Закону №580^ІІІ та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський та має право на його оскарження в частині або повністю.

Позивач наказ ГУНП в Луганській області від 07.02.2022 № 54 о/с, у встановленому законом порядку не оскаржував.

Наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, яким передбачено, що в наказі про звільнення, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року. Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з яким обов`язково має бути

Належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час за 2015 рік у кількості 4 доби, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 4 доби, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 6 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 15 діб, щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, додаткової чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 15 діб та додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, в наказі ГУНП в Луганській області від 07.02.2022 № 54 о/с про звільнення останнього зі служби в поліції не визначена, у даному наказі визначено про компенсацію за невикористану щорічну відпустку у році звільнення у кількості 04 доби.

Позивач у встановленому порядку наказ ГУНП в Луганській області від 07.02.2022 № 54 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУНП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тимчасовим захопленням міста Сєвєродонецьк, в якому знаходиться будівля суду. Також повідомлено, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі Електронний суд у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач з 05 листопада 2015 року є учасником бойових дій, у період з 07 листопада 2015 року по 12 лютого 2022 року проходив службу в ГУ НП в Луганській області, про що свідчать посвідчення учасника бойових дій від 05 листопада 2015 року серії НОМЕР_1 , видане Головним управлінням МВС України у Луганській області, дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06 листопада 2015 року, витяг з наказу ГУ НП в Луганській області від 15 липня 2020 року № 776 о/с, витяг з наказу ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с, довідка про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції без дати та без номеру, видана Управлінням кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області.

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП в Луганській області від 07 лютого 2022 року № 54 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 (0121482), оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку ГУ НП в Луганській області звільнено за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням), з 12 лютого 2022 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні: 33 роки 02 місяці 27 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 4 доби, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 25 років, встановивши відсоток премії за лютий 2022 року 53,91 %.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 598/111/19-2022 позивач має залишки відпусток за 2015, 2018, 2019, 2021 роки: за 2015 рік 4 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час, 14 діб додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік; за 2018 рік 4 доби щорічної чергової оплачуваної відпустки, 06 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки; за 2019 рік 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки; за 2021 рік 30 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки, 15 діб щорічної оплачуваної додаткової відпустки.

Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 18 травня 2022 року № 1421/111/19-2022 позивач не використав відпустки: залишок чергової відпустки у кількості 3 доби за 2015 рік; 4 доби основної відпустки та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2018 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік; 30 діб основної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік. З приводу надання додаткової відпуски як учаснику бойових дій у 2015 році позивач не звертався.

У довідці Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 30 травня 2022 року № 1607/111/19-2022 зазначено, що інформацію щодо залишку щорічної чергової відпустки позивача за 2015 рік вважати вірною у довідці Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 598/111/19-2022.

Отже, правильною кількістю залишку днів чергової відпустки за 2015 рік є 4 доби.

Відповідно до листів Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Луганській області від 17 лютого 2022 року № 1077/111/09/15-2022 та ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області від 17 лютого 2022 року № ВДЗ/33 за період з 01 січня 2015 року по 06 листопада 2015 року позивач додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2015 рік не використовував, підстав для компенсації при звільненні за використану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, а також невикористану щорічну відпустку за 2018, 2019, 2021 роки відсутні.

Відповідачем до матеріалів справи також надано довідки про ймовірний розрахунок грошової компенсації позивачу за невикористані дні основної та додаткової щорічної чергової оплачуваної відпустки (чергові та додаткові) за 2015-2021 роки та за невикористані дні відпустки учасника бойових дій за 2015 рік, а саме: згідно з довідкою від 18 травня 2022 року № 416/111/22-2022 нарахована компенсація основної та додаткової щорічної чергової оплачуваної відпустки у загальній кількості 104 доби (чергові і додаткові) за 2015-2021 роки складає 54662,68 грн; згідно з довідкою від 18 травня 2022 року № 417/111/22-2022 нарахована компенсація за невикористані дні відпустки учасника бойових дій за 2015 рік складає 7358,44 грн.

Згідно з довідкою ГУ НП в Луганській області від 18 травня 2022 року № 415/111/22-2022 щодо остаточного розрахунку при звільненні компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015 рік, щорічної основної та додаткової відпусток за 2018, 2019, 2021 роки відповідачем при звільненні позивачу не виплачена.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції Українив органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним питанням є право позивача на компенсацію щорічної основної відпустки за 2015 рік, щорічної основної та додаткової відпусток за 2018, 2019, 2021 роки. Кількість невикористаних позивачем в указаному періоді днів основної та додаткових відпусток не є спірним питанням.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.

Так вказана частина 1 статті 24 Закону №504/96-ВР визначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Приписами частини 1 та 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580) встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Отже, Законом визначено право поліцейських на отримання також додаткових відпусток, зокрема соціальних відпусток та інших видів визначених законодавством про відпустки.

Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону № 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частинами 1, 2, 3 і 4 статті 93 Закону №580, передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 9, 10 та 11 статті 93 Закону №580, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, відповідно до Закону не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону № 580, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4)премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260, поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Положеннями абзаців 7 та 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, відповідно Порядком також не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.

Тобто, вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки у тому числі, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Таким чином, суд погоджується з висновками судом першої інстанції, що положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19.

Стосовно посилання апелянта на відсутність обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористану відпустку за роки, що передували року звільнення позивача зі служби у НП України, суд зазначає наступне.

Право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Положеннями Закону №580-VIII визначені підстави та умови отримання цієї відпустки поліцейськими. Так, відповідно до частини 1 статті 92 і частин 1, 2, 3 і 4 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки, які складаються з щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю не менше тридцяти календарних днів, на яку мають всі поліцейські, незалежно від займаної посади та характеру виконуваної роботи, та з щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю не більше п`ятнадцяти діб, для одержання якої необхідна наявність спеціальної підстави - досягнення п`ятирічного стажу в поліції.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8 та 11 статті 93 Закону №580-VIII, якими передбачено, що поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Одночасно, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яку він уже отримав в попередньому календарному році. При цьому, за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на неврегулювання положеннями Закону №580-VIII та Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку про застосування при вирішенні спору у цій справі приписів КЗпП України та Закону №504/96-ВР.

Так, як зазначалось, відповідно до частини 1 статті 24 Закону№504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів НП України, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19. Також, постановою Верховного Суду від 04 лютого 2021 року (справа № 160/5393/19), від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 04 листопада 2021 року у справі №440/5244/19.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у 2015 році не використано додаткову відпустку учасникам бойових дій у кількості 14 календарних днів, а у 2015 році основну відпустку у кількості 4 доби; у 2018 році основну відпустку у кількості 4 доби та додаткову відпустку у кількості 6 діб; у 2019 році основну відпустку 30 діб та додаткову відпустку 15 діб; у 2021 році основну відпустку 30 діб та додаткову відпустку 15 діб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач при звільненні зі служби в Національної поліції України мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним щорічної основної та додаткової відпустки. Однак, відповідачем протиправно компенсація не виплачена.

Суд не приймає посилання апелянта, як на підставу відмови в задоволені позову, що в наказі ГУНП в Луганській області від 07.02.2022 № 54 о/с про звільнення зі служби в поліції, який позивачем не оскаржено, не визначено належність до виплати позивачу компенсації за вищезазначені невикористані дні відпустки, оскільки вказане не впливає на законодавче встановлене право позивача на отримання сум компенсацій за всі дні невикористаної відпустки та не скасовує обов`язок роботодавця щодо виплати таких сум компенсації при звільненні працівника. Крім того, відповідач не спростовує наявність у позивача днів невикористаної відпустки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 30.04.2013 у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11) вказав на необхідності дотримання принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 р. у справі № 360/1325/22- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар