Справа № 640/26788/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Київ № 640/26788/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком без застосування пільгового коефіцієнту страхового стажу з урахуванням кратності - один рік за один рік шість місяців за періоди з 18.01.1982 по 01.02.1990 та з 01.01.2019 по 11.01.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком без застосування пільгового коефіцієнту страхового стажу з урахуванням кратності - один рік за один рік шість місяців за періоди з 18.01.1982 по 01.02.1990 та з 01.01.2019 по 11.01.1997;

- стягнути на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору.

Мотивуючі позовні вимоги позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено їй в призначенні пенсії за віком без застосування пільгового коефіцієнту страхового стажу з урахуванням кратності - один рік за один рік шість місяців за періоди з 18.01.1982 по 01.02.1990 та з 01.01.2019 по 11.01.1997, не враховано міжнародні договори (угоди), які були укладені між Україною і Росією.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Представник ГУ ПФУ в м. Києві зазначає, що у позивача відсутні документи, що стверджують про поширення на неї пільг та їх користування відповідно до Закону СРСР «Про державні гарантії та компенсації для осіб, працюючих та проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях», тому обчислити період роботи з 18.01.1982 по 20.08.1985, з 11.10.1985 по 01.02.1990 в районах Крайньої півночі та місцевостях, прирівняних до районі Крайньої Півночі в пільговому розмірі не має підстав. Окрім цього, представник пенсійного органу вказав, що починаючи з 01.01.1991 обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районі Крайньої Півночі в пільговому розмірі не передбачено чинним законодавством України.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 від 04.08.2021 є пенсіонером за віком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою від 11.08.2021 №23785/С-2600-21, у якій просила, серед іншого, зарахувати пільговий коефіцієнт обчислення стражу з урахуванням кратності роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за період роботи з 18.01.1982 по 11.01.1997, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців та здійснення відповідного перерахунку пенсії в частині зарахування пільгового коефіцієнту обчислення стажу з урахуванням кратності починаючи з дати призначення пенсії, тобто з 14.07.2021.

Листом від 29.09.2021 №23976-23785/С-02/8-2600/21 ГУ ПФУ в м. Києві повідомив заявницю, що підставою для пільгового обчислення стажу в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них районах, можуть бути не тільки трудові договори, термін зберігання яких в той час дорівнював п`яти рокам, а і будь-які інші документи, що стверджують про поширення на особу пільг, передбачених указами Президії Верховної Ради СРСР.

ГУ ПФУ в м. Києві зазначило, що оскільки відсутні документи, що стверджують про поширення пільг, передбачених указами Президії Верховної Ради СРСР у відповідності до нормативно-правових актів, обчислити період з 18.01.1982 по 20.08.1985, з 11.10.1985 по 01.02.1990 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі в пільговому розмірі не має підстав.

Період роботи з 02.02.1990 по 31.12.1990 обчислено в пільговому розмірі з кратністю 1,5 на підставі архівної довідки №С-2888/2 від 10.10.2019, в якій зазначена інформація про періоди, в які укладались договори.

Обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі в пільговому розмірі з 01.01.1991 законодавством України не передбачено.

Заробітна плата для обчислення пенсії врахована за період з 01.09.1991 по 31.08.1996 та з 01.07.2000 по 31.03.2021.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.01.20047 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV).

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1; зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок №22-1), визначено вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 цього пункту до заяви про призначення пенсії за віком подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому підпункт 2 пункту 2.1 розділу ІІ Прядку №22-1 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що зарахування періоду роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, здійснюється за правилами, установленими законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029 (в редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року №12).

Спору про те, що місцевість, де працювала позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Підпунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 29 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» було скорочено до трьох років тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Постанова №148) передбачено, що працівникам, які користуються на цей час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів Союзу РСР з питань праці і заробітної плати і Президії Всесоюзної центральної ради профспілок від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція №530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робітникам і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

За змістом пункту 7 Інструкції №530/П-28 трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Системний аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою №148.

При цьому основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Суд також враховує правові висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі №352/1612/15а, від 17 травня 2019 року у справі №644/2182/17, від 31 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а, відповідно до яких для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, можуть бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи особи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх обов`язкова сукупність.

Так, у листі від 29.09.2021 №23976-23785/С-02/8-2600/21 ГУ ПФУ в м. Києві вказало, що обчислити період з 18.01.1982 по 20.08.1985, з 11.10.1985 по 01.02.1990 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до Крайньої Півночі в пільговому розмірі не має підстав, оскільки відсутні документи, що стверджують про поширення пільг, передбачених указами Президії Верховної Ради СРСР у відповідності до нормативно-правових актів.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна архівна довідка видана ОСОБА_1 №240 від 23.08.1996 в тому, що вона дійсно працювала в Сургутському ОРСе №6 на посаді продавця з 18.01.1982 (наказ №10к від 15.01.1982) по 20.08.1985 (наказ №200к від 18.08.1985).

Також у вказаній архівні довідці вказано, що Сургут - місцевість, яка прирівнюється до районів Крайньої Півночі - Постанова СМ СРСР за №1029 від 10.11.1967.

Окрім цього, в матеріалах справи наявна довідка ВАТ «Будіндустрії» від 30.08.1996 №734/02, згідно із якої позивач дійсно працювала в ВАТ «Будіндустрії» м. Сургут Тюменської області на посаді бухгалтера з 11.10.1985 (наказ №229/к від 08.10.1985) по 11.01.1987 (наказ №175/к від 22.08.1996).

У той же час, в матеріалах справи міститься архівна довідка від 11.11.21019 №К-2649 щодо нарахування заробітної плати в рублях ОСОБА_1 з 1985 по 1991 роки та архівна довідка від 11.11.2019 №К-2649/2 про нарахування позивачу заробітної плати в рублях з 1984 по 1985 роки.

Суд вказує, що в розумінні наведених нормативно правових актів зазначені довідки є належними та допустимими доказами для обчислення стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) у період з 18.01.1982 по 20.08.1985 та з 11.10.1985 по 01.02.1990.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 18 січня 1982 року по 20 серпня 1985 рік та з 11 жовтня 1985 року по 01 лютого 1990 року з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців.

З огляду на вказане наявні підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати позивачу в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 18 січня 1982 року по 20 серпня 1985 рік та з 11 жовтня 1985 року по 01 лютого 1990 року з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з дня постановлення її на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України та призначення пенсії за віком.

Між тим суд вказує, що наведене формулювання є належним та ефективним захистом порушеного права позивача, адже фактично, як свідчать матеріали справи пенсію останній вже призначено.

Разом з цим вирішуючи питання наявності правових підстав для врахування в призначенні пенсії за віком із застосуванням пільгового коефіцієнту страхового стажу з урахуванням кратності - один рік за один рік шість місяців за періоди роботи починаючи з 01.01.1991, слід вказати про наступне.

Так суд зазнає, що при вирішенні спору по суті проаналізовано міжнародні угоди, на які позивач посилалася у позові.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі (стаття 7 Угоди). Стаття 1 Угоди закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Відповідно частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території бувшого Союзу РСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Зазначені норми Угод зобов`язують визнавати трудовий стаж, набутий на території бувшого Союзу РСР та держав учасниць цієї Угоди. Водночас, цією Угодою не встановлено порядок обчислення трудового стажу.

Пенсія ОСОБА_1 не була призначена на території Російської Федерації, а тому відсутні підстави при призначенні пенсії в Україні керуватися нормами цієї держави щодо обчислення трудового стажу. Пенсійне забезпечення у такому випадку здійснюється відповідно до законів України від 05 листопада 1991 року №1788-XII та від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Також відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року при призначенні пенсії відповідно до статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу в Законі №1788-XII та в Законі №1058-ІV. Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 1 січня 1991 року до 11 січня 1997 року в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а.

Отже суд вважає, що зарахування трудового стажу календарно за період роботи позивача з 1 січня 1991 року по 11 січня 1997 року відповідає наведеним вище висновкам та узгоджується з положеннями пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, з урахуванням норм права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивачки до суду, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 454 грн.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 18 січня 1982 року по 20 серпня 1985 рік та з 11 жовтня 1985 року по 01 лютого 1990 року з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за періоди з 18 січня 1982 року по 20 серпня 1985 рік та з 11 жовтня 1985 року по 01 лютого 1990 року з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік шість місяців та провести перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) з дня постановлення її на обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України та призначення пенсії за віком.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б. 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України

Суддя М.А. Бояринцева