Справа № 120/3717/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 листопада 2022 р. Справа № 120/3717/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказано, що 27.02.2022 року позивач був мобілізований на військову службу у зв`язку із збройною агресією Росії проти України на підставі наказу ВС ЗСУ від 22.02.22 року № 2. Згідно наказу Міністерства економіки України від 18.03.2022 року № 480-22 за погодженням з Міністерством оборони України та Міністерством аграрної політики України позивача заброньовано як суб`єкта господарювання агропромислового комплексу на період мобілізації та на воєнний час та надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців.

У зв`язку із прийняттям вказаного рішення щодо бронювання на період мобілізації та на воєнний час, позивачем 05.04.2022 року подано рапорт до командира роти охорони військової частини НОМЕР_2 із проханням клопотати про його звільнення з військової служби. Однак, згідно з резолюцією керівництва військової частини, вчиненою 06.04.2022 року, позивачу було рекомендовано звернутися із рапортом про звільнення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким він був призваний на військову службу.

25.04.2022 року позивачем подано рапорт до командира роти Військової частини НОМЕР_1 із проханням клопотати про його звільнення з військової служби. Однак, відповіді на поданий рапорт позивачу надано не було.

На думку позивача, перебування його на військовій службі після прийняття наказу Міністерства економіки України від 18.03.2022 року № 480-22, яким його заброньовано як суб`єкта господарювання агропромислового комплексу на період мобілізації та на воєнний час та надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців, відбувається з порушенням законодавства України, яке виразилось у протиправній бездіяльності відповідачів щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Крім того, позивач вважає, що він має право на звільнення з військової служби, у зв`язку із сімейними обставинами, оскільки його дружина є онкохворою, інвалідом третьої групи, та їй протипоказані динамічні та статичні навантаження, шкідливі умови праці. Більше того, на утриманні позивача знаходиться двоє його дітей: неповнолітня донька та син.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

01.06.2022 року представником відповідача 1 Міністерства оборони України надано відзив на позовну заяву, згідно якого представник заперечує проти задоволення адміністративного позову. Зокрема зазначає про відсутність обов`язку у Міноборони вчиняти дії щодо звільнення позивача з військової служби під час дії особливого періоду, відповідно до чинного законодавства України. Крім того, вказує на те, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено вичерпний перелік підстав, за якими здійснюється звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації. Вказаний перелік не містить такої підстави, як звільнення з військової служби, у зв`язку із бронюванням військовослужбовців за суб`єктами господарювання агропромислового комплексу на період мобілізації та на воєнний час. Також представник вказує на те, що під час звернення із рапортами щодо звільнення з військової служби позивач повідомляв про порушення законодавства під час призову за мобілізацією та надав лише документи щодо бронювання його як суб`єкта господарювання агропромислового комплексу, інших документів, що дають підстави для звільнення з військової служби під час мобілізації, позивач до своїх рапортів не додавав.

Також, 01.06.2022 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 надано відповідь на ухвалу суду від 09.05.2022 року. Згідно наданої інформації зазначено, що під час оформлення документів для призову на військову службу по мобілізації, відомостей щодо бронювання ОСОБА_1 не було, у зв`язку з чим його було відправлено для проходження військової служби по мобілізації, як такого, що був визнаний придатним до військової служби, згідно рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вказує на правомірність призову позивача на військову службу під час мобілізації, оскільки пропозицію щодо бронювання ОСОБА_1 було затверджено 18.03.2022 року наказом Міністерства економіки України, тобто після його відправлення та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , а також були відсутні інші підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначені законом.

Відповідь на відзив станом на дату прийняття рішення в справі позивачем не подана до суду, клопотань про продовження строку для подання відповіді не подавалось.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви направлялась на адресу відповідача - Військової частини НОМЕР_1 та була отримана уповноваженою особою 28.05.2022 р., проте відзив на позовну заяву відповідачем не подано, витребувані судом докази не надано.

Згідно ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що представником відповідача - Військової частини НОМЕР_1 у встановлений судом строк не надано відзиву на позовну заяву, суд дійшов висновку про вирішення даної справи за наявними матеріалами.

З`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується матеріалами справи.

На підставі довідки військово-лікарської комісії від 26.02.2022 року № 16/702 після проходження медичного огляду позивач визнаний придатним до військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27.02.2022 року № 42 солдата ОСОБА_1 прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації осіб рядового, сержантського та старшинського складу та призначено на посаду старшого контролера комендантського взводу роти охорони з посадовим окладом, шпк «старший солдат», ВОС 100761Д з 27.02.2022 року, зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Згідно довідки про зареєстрованих (проживаючих без реєстрації) у житловому приміщенні, виданою Центром надання адміністративних послуг Райгородської сільської ради № 296 від 25.04.2022 року, разом із позивачем проживають: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наявність на утриманні позивача на час його мобілізації неповнолітньої дочки також підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого дружина позивача перебуває на обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Подільський регіональний центр онкології».

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 015785 дружині позивача ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності та протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.

Відповідно до довідки Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області від 15.04.2022 року № 02.24.34 ОСОБА_1 являється фізичною особою-підприємцем, дійсно задіяний у польових роботах, як керівник та єдиний працівник господарства, на власних та орендованих земельних ділянках загальною площею 106.0000 га. Також у вказаній довідці зазначено про те, що вказані земельні ділянки станом на 15.04.2022 року не обробляються.

З метою відстрочки від призову 14.03.2022 року ОСОБА_1 було надіслано лист до Міністерства аграрної політики та продовольства України, з пропозицією його бронювання з причин його задіяння у польових роботах як керівника та єдиного працівника господарства на власних та орендованих земельних ділянках.

Листом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 21-1540-05/4670 від 17.03.2022 до Міністерства економіки України було подано погоджені Міністерством оборони України пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних у галузях агропромислового виробництва, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час. Вказано, що зазначені в пропозиціях військовозобов`язані, серед яких був і позивач, задіяні у проведенні комплексу весняно-літніх польових робіт, виробництві сільськогосподарської продукції та продовольства. Відтак, їх призов на військову службу суттєво вплине на зменшення площ посіву сільськогосподарських культур в оптимальні строки, збільшення ризиків внутрішньої загрози продовольчій безпеці держави та може вплинути на зниження рівня забезпечення продовольством потреб Збройних Сил України, інших військових формувань та населення в умовах воєнного стану.

Відповідно до Додатка до листа Мінагрополітики від 15.03.2022 року №21-1540- 05/4642, у Пропозиції щодо бронювання військовозобов`язаних, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та на воєнний час, під номером 6409 було зазначено позивача ОСОБА_1

18.03.2022 року наказом Міністерства економіки України №480-22 було заброньовано за суб`єктами господарювання агропромислового комплексу на період мобілізації та на воєнний час військовозобов`язаних, які працюють у зазначених суб`єктів, за списком, наданим Міністерством аграрної політики та продовольства України та надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців, серед заброньованих осіб значиться і позивач.

05.04.2022 року позивач звернувся із рапортом до командира роти охорони Військової частини НОМЕР_2 з проханням клопотати про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з порушенням чинного законодавства України під час призову за мобілізацією після введення воєнного стану в Україні. До рапорту було додано наказ Міністерства економіки України №480-22 від 18.03.2022 року, додаток до наказу Міністерства економіки України від №480-22 та додаток до листа Мінагрополітики від 15.03.2022 року №21- 1540-05/4642.

06.04.2022 року на рапорті позивача було вчинено резолюцію із пропозицією звернутися з даною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким він був призваний на військову службу.

25.04.2022 року позивачем було подано рапорт до командира роти військової частини НОМЕР_1 із проханням клопотати про його звільнення перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби. До рапорту було додано наказ Міністерства економіки України №480-22 від 18.03.2022 року, додаток до наказу Міністерства економіки України від 18.03.2022 року №480-22 та додаток до листа Мінагрополітики від 15.03.2022 року №21-1540-05/4642. Також в рапорті позивач зазначив про те, що у нього онкохвора дружина та неповнолітня донька 2004 року народження.

На вказаному рапорті командиром підрозділу вчинено резолюцію щодо клопотання по суті рапорту ОСОБА_1 перед командиром батальйону. Однак, жодних дій щодо звільнення позивача з військової служби не вчинялось, вищим керівництвом військової частини рапорт позивача не був розглянутий.

За наведених обставин позивач вважає, що наявні підстави для звільнення його з військової служби під час мобілізації, однак бездіяльність відповідачів щодо його звільнення суперечить чинному законодавству України, а тому з метою її оскарження звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із положеннями абзацу другого частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями за змістом та підставами. При цьому бронювання осіб є підставою для відстрочки від призову військовозобов`язаних на період мобілізації на військову службу під час воєнного стану, а не звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час проведення мобілізації. Водночас перелік підстав для звільнення мобілізованих осіб з військової служби під час воєнного стану є вичерпним.

Як свідчать матеріали справи та зазначає позивач 27.02.2022 року він був мобілізований на військову службу на підставі наказу ВС ЗСУ від 22.02.2022 року № 2. А 18.03.2022 року Міністерством економіки України видано наказ № 480-22, яким позивача заброньовано як суб`єкта господарювання агропромислового комплексу на період мобілізації та на воєнний час та надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців.

При цьому 27.02.2022р. солдат ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 42 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначений на посаду старшого контролера комендантського взводу роти охорони, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №42 від 27.02.2022 року.

Отже, суд констатує, що наказ про бронювання позивача на період мобілізації прийнятий після призову позивача на військову службу по мобілізації, відправлення та зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

При цьому, відповідно до вищенаведених правових норм такий наказ не є підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Підсумовуючи, суд зазначає, що з урахуванням п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач ОСОБА_1 , який був призваний на військову службу по мобілізації 27 лютого 2022 року з цієї дати втратив статус військовозобов`язаного та набув статусу військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 .

При цьому, суд констатує, що призов позивача на військову службу за мобілізацією проведений без порушення норм діючого законодавства, що регулює відповідні правовідносини, оскільки на момент призову позивач не був заброньованим та не мав інших підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, визначених ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також наявні в матеріалах справи докази свідчать, що позивач визнаний придатним до військової служби.

Крім того, матеріали справи не містять посилання та доказів, що позивач під час призову по мобілізації повідомляв посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 про наявність відповідних обставин (перебування на утриманні позивача неповнолітньої дитини, необхідність здійснення догляду за хворою дружиною тощо ), які б давали підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, та надавав відповідні документи, які могли б бути врахованими при прийнятті рішення.

Також суд зауважує, що призов позивача на військову службу по мобілізації здійснювався не відповідачами в даній справі, а ІНФОРМАЦІЯ_6 , який не є учасником справи та до якого позивачем не заявлено позовних вимог.

Щодо посилання позивача на можливість звільнення його з військової служби під час мобілізації, у зв`язку із сімейними обставинами, зокрема хворобою дружини та встановлення їй інвалідності, а також перебування на утриманні у позивача неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, згідно пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Крім того, перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, яка прийнята відповідно до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до п. 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 ( зі змінами ) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ( далі Інструкція ).

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Так, суд констатує, що позивачем до матеріалів справи надані докази хвороби та встановлення інвалідності його дружині, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідно якої дружина позивача перебуває на "Д" обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Подільський регіональний центр онкології», а також довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 015785, зміст якої свідчить, що дружині позивача встановлено третю групу інвалідності та протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці. Крім того, позивачем надано докази перебування на момент мобілізації та на час подання рапортів на його утриманні неповнолітньої дочки 2004 року народження, що підтверджується довідкою про зареєстрованих (проживаючих без реєстрації) у житловому приміщенні, виданою Центром надання адміністративних послуг Райгородської сільської ради № 296 від 25.04.2022, та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Разом з тим, зі змісту рапортів від 05.04.2022 року та від 25.04.2022 року судом встановлено, що позивач просить звільнити його з військової служби, у зв`язку із порушенням чинного законодавства України під час призову за мобілізацією під час воєнного стану в Україні. До рапортів було додано лише наказ Міністерства економіки України №480-22 від 18.03.2022 року, додаток до наказу Міністерства економіки України від №480-22 та додаток до листа Мінагрополітики від 15.03.2022 року №21-1540-05/4642. При цьому, лише в рапорті від 25.04.2022 року позивач вказав про хворобу дружини та перебування на його утриманні неповнолітньої дочки. Однак доказів щодо долучення до поданого рапорту документів, які б підтверджували підставу звільнення через сімейні обставини, позивачем не надано.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо бездіяльності відповідача військової частини НОМЕР_1 при розгляді рапорта ОСОБА_1 про звільнення його із військової служби, суд зауважує таке.

За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.

Як видно з вищенаведених положень чинного законодавства, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:

1) підстави звільнення з військової служби;

2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Позивач в адміністративному позові вказує, що відповідач військова частина НОМЕР_1 добросовісно не розглянув його рапорт про звільнення, не надав жодної обґрунтованої відповіді, проігнорувавши клопотання позивача про звільнення від проходження військової служби.

Надаючи оцінку таким твердженням позивача, суд приймає до уваги, що відповідно до частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Разом з тим, частиною 4 вказаної статті передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

На виконання приписів наведеної норми, судом ухвалою про відкриття провадження в справі від 09 травня 2022 року було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 зокрема копію рапорту позивача від 25.04.2022, а також відомості щодо його розгляду, з наданням відповідних доказів.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 28.05.2022 року, проте ні відзиву на позовну заяву, ні витребуваних судом доказів військовою частиною НОМЕР_1 не надано.

Суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Частина 6 ст. 162 КАС України визначає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з спрямованості завдань адміністративного судочинства, положення ч. 2 ст. 77 КАС України регламентують, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. При цьому, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами ( ч. 9 ст. 80 КАС України ).

Відтак, суд констатує, що в спірних правовідносинах відповідачем ( військовою частиною НОМЕР_1 ) не доведено правомірності своєї бездіяльності і не спростовано факт такої, оскільки не надано суду доказів належного розгляду та вирішення рапорту позивача від 25.04.2022 року про звільнення його з військової служби.

Таким чином, суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду та вирішення рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 25.04.2022 року про звільнення з військової служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути і вирішити відповідно до положень чинного законодавства України рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 25.04.2022 року про звільнення з військової служби.

Таке рішення узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи, визначеними в п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України.

В той же час, в рамках даної справи суд не вважає необхідним надавати оцінку твердженням позивача про неправомірну відмову військової частини НОМЕР_2 при розгляді рапорта ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, виходячи з такого.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, суд констатує, що в позовній заяві будь які вимоги до військової частини НОМЕР_2 позивачем не заявлені, як і не визначено зазначеного суб`єкта владних повноважень як відповідача в справі.

Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання відповідачів звільнити позивача від проходження військової служби, суд за встановлених фактичних обставин не вбачає підстав для її задоволення, при цьому звертає увагу на таке.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В той же час суд наголошує, що встановлені судом фактичні обставини справи та наявні докази не свідчать, що позивачем виконано всі умови, визначені законом, необхідні для прийняття відповідачем рішення про звільнення від проходження військової служби. Зокрема, суд звертає увагу, що наведені позивачем обставини, які, на його думку, свідчать про наявність передбачених законом підстав для звільнення з військової служби, та надані на їх підтвердження докази не узгоджуються між собою.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України звільнити його від проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.2 п. 225 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Як видно з матеріалів справи, позивач проходить військову службу у військовому званні «солдат», а відтак у Міністерства оборони України відсутній обов`язок вчиняти дії щодо звільнення позивача з військової служби.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, долучені позивачем в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову відповідно до вищенаведених мотивів.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме половину суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду та вирішення рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 25.04.2022 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути і вирішити відповідно до положень чинного законодавства України рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 25.04.2022 року про звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 половину сплаченого судового збору в сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Немирівським РВ УМВС України у Вінницькій області 05.10.2000 року);

Відповідач: Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ-168, 03168; ),
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна