Справа № 380/3358/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3358/21
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду

03 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі

Головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Марець В.В.,

представника позивача Сідак П.П.,

представника відповідача Катревич Н.А.,

розглянувши в судовому засідання в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
22.01.2021 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРОПУ НОМЕР_3 ), з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 , в день виключення зі списків частини (04.09.2020) одноразової грошової допомоги при звільненні;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 04.09.2020 по 17.12.2020 у сумі 54630,16 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44.

Ухвалою суду від 16.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви. На виконання вимог ухвали суду усунув недоліки позовної заяви, подав докази звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 24.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.09.2020 №435-ОС було звільнено з військової служби за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я. Наказом НОМЕР_4 прикордонного загону ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.09.2020 №317-ос позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення. На момент виключення зі списків особового складу позивачеві не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні. Лише 17.12.2020 ІНФОРМАЦІЯ_4 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 216877,43 грн. Вказує, що період затримки розрахунку при звільненні обраховується починаючи з 04.09.2020 по 17.12.2020 та становить 104 календарних днів. Відтак, відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні з роботи сум коштів.

06.05.2021 за вх. №3144 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду. Відповідач у відзиві просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку звернення до суду. а також просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

06.05.2021 за вх.№31773 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2021, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021, задоволено клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.09.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2021 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції Львівського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2021, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.

29.09.2022 вказана справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 04.10.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку.

17.10.2022 за вх.№65328 від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Зазначив, що ОСОБА_1 звільнився з військової служби 04.09.2020. Однак при звільненні та вже після звільнення з військової служби йому проводились неодноразові виплати, однак, що це були за виплати, позивачу не повідомлялось та жодних письмових документів з питань виплат, йому не надавалось. При остаточному розрахунку при звільненні, йому також не повідомлялось про склад грошових сум, які було чи буде виплачено. Стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду, які були об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення ОСОБА_1 зазначає наступні: він являється інвалідом війни ІІ групи (ампутована ліва нога нижче коліна, а права нога пошкоджена осколком від мінно-вибухового поранення); йому протипоказана тривала хода, а у зимовий період його пересування дуже ускладнено, у зв`язку з погодніми умовами. Також у грудні 2020 року та у січні 2021 року м. Львів перебувало у «червоній зоні» зонування, у зв`язку із запобіганням зараження гострою респіраторною хворобою COVID-19, у зв`язку з чим не було можливості отримати інформацію від ІНФОРМАЦІЯ_1 за менш короткий час, з метою з`ясування, які саме виплати йому були проведені. ОСОБА_1 в телефонному режимі, за деякий проміжок часу, уточнив інформацію, саме по даті розрахунку із ним по виплаті одноразової допомоги по звільненню після чого 23.02.2021 звернувся за захистом порушених прав до суду. З огляду на наведене, просить суд визнати підстави пропуску строку звернення до суду поважними та поновити пропущений строк.

Ухвалою суду від 20.10.2022 прийнято до розгляду адміністративну справу №380/3358/21 та призначено судове засідання.

24.10.2022 за вх. №66931ел до суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.10.2022 вирішено судове засідання у справі № 380/3358/21, призначене на 03.11.2022 о 12 год. 00 хв., та наступні судові засідання проводити в режимі відеоконференції з використанням комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (доступ до якого міститься за веб-посиланням https://vkz.court.gov.ua/) за участю представника позивача поза межами приміщення суду.

В засіданні суду, представник позивача просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити такий. Звертав увагу на впроваджений карантин.

Представник відповідача поклалася на розсуд суду.

При вирішенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з наступного.

Позивач наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.09.2020 №317-ос (про особовий склад) виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Однак, одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу лише 17.12.2020 року, що на думку останнього є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку в розмірі 54630,16 грн. за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.09.2020 по 17.12.2020.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивача 23.02.2021 року до суду з цим позовом.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено 17.12.2020 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 23.02.2021 року, тобто з пропущенням місячного строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Так, предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Разом із тим Верховний Суд акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як зазначалося вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 17.12.2020, проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише 23.02.2021 (згідно штампу поштового відділення).

Оскільки до суду з вказаним позов позивач звернувся 23.02.2021, ним пропущено місячний строк звернення до суд, який обчислений з дати остаточного розрахунку при звільненні (17.12.2020).

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 28.01.2021 року у справі №520/5559/2020, щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначив, що оскільки предметом адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, яка не входить до структури заробітної плати, то підстави для застосування частини першої статті 233 КЗпП України відсутні. При цьому Верховний Суд акцентує увагу на тому, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону.

Такого висновку Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 560/4006/19, від 23.09.2020 у справі №1.380.2019.003695.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки позивач звернувся до суду лише 23.02.2021 з позовними вимогами за період з 04.09.2020 по 17.12.2020, то він пропустив місячний строк звернення до суду.

Щодо причин, на які посилається представник позивача як підстави поважності пропуску строку звернення до суду, суд зазначає таке.

В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду посилається на карантин, введений в Україні з 12.03.2020 року у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби Covid-19, норми ст. 233 КЗпП України та Прикінцеві положення КЗпП України.

Постановою Кабміну України від 11 березня 2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID -19», з подальшими змінами, установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин; наразі карантин продовжений до 31.12.2022 року

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень КАС України Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивачем не доведено суду, що пропуск звернення до суду з позовом зумовлений обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; ОСОБА_1 лише посилається на сам факт введення карантину у країні.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

У заяві про поновлення строку позивачем не зазначено, яким чином та які саме обмеження, запроваджені Кабінетом Міністрів України під час дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вплинули на пропуск ним строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та створили об`єктивні, непереборні та істотні перешкоди на звернення до адміністративного суду протягом встановленого кодексом строку .

При цьому суд зауважує, що упродовж усього періоду часу з 17 грудня 2020 року по 17 січня 2021 року впроваджені у зв`язку з карантином обмеження не стосувались діяльності державних органів (в т.ч. ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 ) та поштових організацій (ПАТ «Укрпошта», приватних служб кур`єрської доставки тощо). Тобто такі обмеження жодним чином не перешкоджали своєчасному зверненню позивача як до відповідача із заявою щодо уточнення здійснених виплат, так і з позовною заявою до суду.

Суд зауважує, що аргументи, на які посилається представник позивача, є формальними та на підтвердження цього заявником не надано жодних доказів (зокрема, звернення позивача до відповідача щодо здійснених виплат), тобто скаржником не наведено аргументів щодо об`єктивної неможливості подання позовної заяви у визначені процесуальним законом строки і не надано жодних доказів на підтвердження пропуску цього строку через обставини, які зумовлені обмеженнями, зокрема, впровадженими у зв`язку з карантином.

Оцінюючи поважність пропуску позивачем строку звернення до суду суд виходить з того, що під поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі №1.380.2019.001192, які суд, з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Жодних інших обґрунтувань, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду, позивачем не наведено.

Суд також зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на обґрунтування доводів представника позивача щодо причин пропуску строку звернення до суду.

Відтак суд констатує, що поважність причин пропуску строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, позивачем не доведена та підстави для його поновлення судом відсутні.

Відповідно до з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення до суду з цим позовом, а обґрунтувань обставин та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачем не наведено та не доведено, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст. 240 КАС України.

Керуючись ст.ст.240, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задоволити.

Залишити без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, він має право на повторне звернення до адміністративного суду, у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07.11.2022.

Суддя Сподарик Н.І.