Справа № 120/8008/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
м. Вінниця

07 листопада 2022 р. Справа № 120/8008/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою звернувся його представник із вимогами визнати незаконними та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлене протоколом № 34 від 15 січня 2021 року, в частині виключення його з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року № 9 в частині виключення позивача з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, а також зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилого приміщення для постійного проживання з дати первинного включення до обліку.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що під час проходження військової служби позивача зараховано на квартирний облік як особу, що потребує поліпшення житлових умов.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 листопада 2012 року № 230 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16 листопада 2012 року та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цьому наказі зазначено, що постійним житлом ОСОБА_1 не забезпечувався, проте перебуває на квартирному обліку.

На засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що відбулося 15 січня 2021 року, вирішили за результатами інвентаризації облікових справ військовослужбовців та звільнених у запас, облікові житлові справи яких не переглянуто та не оновлено, виключити з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, зокрема й ОСОБА_1

15 січня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 9 позивача виключено з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 .

Не погодившись із такими рішеннями, позивач оскаржив такі в судовому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із неподанням разом із позовом заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог цієї ухвали 20 жовтня 2022 року до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду. Така заява обгрунтована тим, що ще у грудні 2021 року позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом щодо оскарження рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлене протоколом № 34 від 15 січня 2021 року, в частині виключення його з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року № 9 в частині виключення позивача з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов. Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 23 грудня 2021 року відкрив провадження у цивільній справі та розглядав її в порядку цивільного судочинства. Проте ухвалою від 02 серпня 2022 року провадження у цивільній справі закрито та роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи належить до юрисдикції адміністративного суду. Після зміни свого представника позивач звернувся в жовтні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом.

Окрім того, у заяві йдеться про те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Указом Президента України від 17 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану продовжено на 90 діб.

Наведені обставини, на думку представника позивача, свідчать про наявність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, а тому такий строк слід поновити.

Ухвалою від 25 жовтня 2022 року продовжено позивачеві строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, до 11 листопада 2022 року та запропоновано навести (або додатково обгрунтувати) обставини, які перешкодили йому вчасно звернути до суду з позовом.

На виконання вимог цієї ухвали 31 жовтня 2022 року представником позивача подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій наведено інші підстави, з огляду на які позивач не може вважатися таким, що пропустив строк звернення до суду. Так, у цій заяві зазначено, що після того, як позивача 15 січня 2021 року виключено з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, ним 23 квітня 2021 року підготовлено рапорт про поновлення на такому обліку, який скеровано командиру військової частини НОМЕР_1 . Листом військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про розгляд його заяви на засіданні житлової комісії 25 травня 2021 року та відмову в поновленні його на обліку. Далі представник позивача вказує на те, що шестимісячний строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання ОСОБА_1 такого листа (тобто після 05 липня 2021 року), який спливає у січні 2022 року. А з огляду на те, що позивач у грудні 2021 року оскаржив рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , що оформлене протоколом № 34 від 15 січня 2021 року, та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року № 9 в частині виключення його з обліку осіб, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, то ним такий строк взагалі не пропущено. І все ж таки представник відповідача вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущено з поважних причин, а тому, на його думку, такий строк слід поновити.

Відтак у заяві, що надійшла до суду 20 жовтня 2022 року, представник позивача стверджує, що позивач невчасно звернувся з позовом до суду з огляду на такі обставини: звернення у грудні 2021 року із позовом щодо оскарження протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 34 від 15 січня 2021 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області (розгляд цивільної справи тривав до 02 серпня 2022 року); запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану, який триває дотепер.

Окрім того, у заяві, що надійшла до суду 31 жовтня 2022 року, йдеться про те, що позивачеві про порушення його прав та інтересів стало відомо з листа військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 року, а тому шестимісячний строк звернення до суду не пропущено, якщо врахувати й те, що в грудні 2021 року позивач звернувся з позовом щодо оскарження рішень житлової комісії та командира військової частини НОМЕР_1 не до належного суду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, надавши оцінку наведеним у ній обставинам, суд зважає на таке.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Отже, за загальним правилом, строк звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень становить шість місяців, який починає свій перебіг з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Таким чином, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Відтак, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами, стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а тому строк звернення до адміністративного суду з даним позовом становить один місяць, який слід обчислювати з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 та від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

З огляду на викладене ключовим у питанні визначення строку звернення до адміністративного суду є встановлення моменту, коли особа дізналася про порушення її прав чи інтересів.

Визначаючись із тим, коли позивач дізнався про порушення його прав прийнятими 15 січня 2021 року рішеннями, суд враховує наступне.

До заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, що надійшла до суду 31 жовтня 2022 року, долучено копію рапорту ОСОБА_1 від 23 квітня 2022 року, адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , що стосувався вирішення питання про поновлення позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. У цьому рапорті йдеться про те, що під час оновлення щорічних документів в житлову справу 22 лютого 2021 року посадові особи житлової комісії повідомили ОСОБА_1 про прийняті 15 січня 2021 року рішення щодо виключення його з квартирного обліку.

До цього рапорту позивач долучив копію протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 34 від 15 січня 2021 року, що свідчить про те, що такий протокол був в наявності у ОСОБА_1 та йому було відомо про його зміст.

Також разом із позовною заявою позивач подав копію листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці вих. № 940 від 19 березня 2021 року щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 05 березня 2021 року про перебування його на квартирному обліку. Вказаним листом роз`яснено позивачу про те, що житлова комісія вправі приймати рішення щодо зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відтак звернення позивача до квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці та відповідь на таке звернення підтверджують те, що ОСОБА_1 ще у лютому місяці 2021 року було відомо про рішення щодо виключення його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а саме про сформований протокол житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 34 від 15 січня 2021 року та виданий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року.

Підтвердженням того, що позивачу про прийняті рішення щодо виключення його з квартирного обліку було відомо ще у лютому березні 2021 року є посилання у позовній заяві на те, що позивач після виключення його з такого обліку звертався 27 травня 2021 року із рапортом про поновлення його на квартирному обліку, проте на засіданні житлової комісії 25 червня 2021 року вирішено не поновлювати ОСОБА_1 на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Наведені вище обставини вказують на те, що позивачу про прийняті 15 січня 2021 року рішення щодо виключення його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, було відомо ще у лютому березні 2021 року. Тобто, про порушення прав та інтересів позивача оскарженими рішеннями йому було відомо ще у лютому березні 2021 року.

При цьому позовна заява щодо оскарження таких рішень надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду 03 жовтня 2022 року, тобто у строк, що значно перевищує місячний строк звернення до суду.

Надаючи оцінку причинам пропущення такого строку, що наведені у заявах про поновлення строку звернення до суду, слід врахувати наступне.

Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Водночас у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід звернути увагу на тому, що законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до іншої практики Європейського суду з прав людини (справи "Пелевін проти України", №24402/02, рішення від 20 травня 2010 року, п. 27; "Наталія Михайленко проти України", №49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також згідно з пунктом 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Так, у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, що надійшла до суду 20 жовтня 2022 року, зазначено про такі причини пропуску позивачем строку звернення до суду: звернення позивача у грудні 2021 року із позовом щодо оскарження протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 34 від 15 січня 2021 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року до Вінницького міського суду Вінницької області (розгляд цивільної справи тривав до 02 серпня 2022 року); запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану.

Як на одну з причин пропуску строку звернення до суду представник позивача вказує на те, що позивачем в грудні 2021 року подано цивільний позов щодо оскарження рішень про виключення його з квартирного обліку до Вінницького міського суду Вінницької області. За результатами розгляду цивільної справи Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 02 серпня 2022 року закрив провадження у справі та роз`яснив, що такий спір підсудний адміністративному суду.

Такі доводи слід оцінити критично з огляду на таке.

По-перше, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року продовжено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано навести додаткові обгрунтування неможливості вчасного звернення до суду з цієї підстави, адже про порушення прав та інтересів оскарженими рішеннями позивачу було відомо ще у лютому березні 2021 року, а до Вінницького міського суду Вінницької області позов подано в грудні 2021 року.

Однак позивач на виконання вимог цієї ухвали не навів будь-яких мотивів та не повідомив суд про обставини, що унеможливили звернення його до суду за захистом прав у період з лютого березня 2021 року (коли йому стало відомо про такі рішення) до грудня 2021 року (подання цивільного позову до Вінницького міського суду Вінницької області). Виконуючи таку ухвалу, представник позивача подав заяву від 28 жовтня 2022 року, у якій повідомив про інші обставини, які, на його думку, свідчать про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду (оцінку таким суд надасть далі в тексті цієї ухвали).

Таким чином, обставин, які б унеможливлювали звернення позивача до суду із позовом у період з лютого березня 2021 року по грудень 2021 року представником позивача не наведено.

А тому слід констатувати, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, адже у період з лютого березня 2021 року по грудень 2021 року він не звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів, а подані заяви про поновлення строку звернення до суду не містять обгрунтувань неможливості звернення позивача до суду у такий строк.

З приводу посилань на те, що у період з грудня 2021 року по серпень 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області здійснювався розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 щодо оскарження рішень про виключення його з квартирного обліку, то варто врахувати те, що згідно із практикою суду касаційної інстанції в деяких випадках зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання про поновлення строків звернення до суду.

Однак в даному випадку зміна сталої судової практики із розгляду спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями (в тому числі й тих, що перебувають у запасі) соціальних гарантій забезпечення їх та членів їхніх сімей житловими приміщеннями, не відбулася. Такі висновки узгоджуються з наступним.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 щодо підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду (пункт 41) зазначено, що Велика Палата для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступає від висновку, сформульованого у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства. Означені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

У пункті 43 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у разі, коли Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні в одній зі справ Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду у складі колегії судді (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду, ніж той, який переглядав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду.

Отже, приймаючи постанову від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від раніше сформульованого свого ж висновку у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, який стосувався визначення юрисдикції суду в подібній категорії спорів, що й у цій адміністративній справі. У цій постанові зазначено, що спори, пов`язані із реалізацією соціальних гарантій (пільг), що передбачалися для військовослужбовців, належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Окрему увагу варто звернути на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (у пунктах 64 та 66), згідно з якими дослівно: « 64. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду зауважує, що хоч у справах № 488/1176/14-а і № 806/5217/15 позови були з іншим предметом, ніж у справі № 362/643/21 (тобто не були пов`язаними із зарахуванням військовослужбовця на квартирний облік чи зняттям з такого обліку) саме за змістовним критерієм спірні правовідносини у перших двох справах є подібними до тих, які виникли у справі № 362/643/21, бо теж стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, а ці гарантії позивачі у вказаних справах отримали у зв`язку з проходженням військової служби». « 66. Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів».

Відтак у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 Велика Палата конкретизувала, що під час визначення юрисдикції суду щодо розгляду спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями, слід застосовувати змістовний критерій, адже усі спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Таким чином, з прийняттям постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 відбулося чітке визначення юрисдикційної приналежності спорів, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями (такі спори підсудні адміністративним судам).

За таких обставин посилання представника позивача як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду на помилкове визначення у грудні 2021 року неналежного суду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод спростовуються наведеною вище практикою Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої на момент подання позивачем цивільного позову до Вінницького міського суду Вінницької області уже були сформульовані правові висновки щодо юрисдикційної приналежності спорів із таким предметом адміністративним судам.

Оскільки звернення позивача до Вінницького міського суду Вінницької області як до неналежного суду обумовлено помилковим визначенням такого суду, що не пов`язано із зміною сталої судової практики, адже на момент подання цивільного позову Великою Палатою чітко визначено юрисдикцію таких спорів, а тому такі твердження представника позивача не можуть бути розцінені як поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Також у заяві про поновлення строку звернення до суду, що надійшла до суду 20 жовтня 2022 року, йдеться про таку причину пропущення позивачем строку звернення дло суду, як запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану.

В ухвалі про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви від 25 жовтня 2022 року надано оцінку таким аргументам. Так, судом зазначено, що у поданій заяві не наведено обгрунтування, яким чином запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на неможливість вчасного звернення позивача до суду з позовом, враховуючи те, що оскаржувані ним рішення видані 15 січня 2021 року, а воєнний стан в Україні запроваджено з 24 лютого 2022 року (тобто більш ніж через рік). Також зауважено, що сам лише факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку (зокрема й строку звернення до адміністративного суду) у всіх абсолютно випадках, тим більше, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану. Питання про поновлення процесуального строку слід вирішувати в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. В ухвалі суду від 25 жовтня 2022 року містяться посилання на подібні висновки, що викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі № 802/592/17-а та ряду інших.

Ухвалою про продовження строку для усунення недоліків, що містить позовна заява, запропоновано позивачу навести додаткові обгрунтування, які перешкодили йому вчасно звернутися до адміністративного суду, зокрема й конкретизувавши таку підставу для поновлення строку, як запровадження в Україні воєнного стану.

Проте на виконання вимог ухвали представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій наведено інші підстави, що, на його думку, свідчать про те, що позивачем все ж не пропущено строк звернення до суду; додаткових обгрунтувань в частині того, яким чином запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на неможливість вчасно реалізувати позивачем своє право на звернення до суду така заява не містить.

А тому сам лише факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Окрім того, вище йшлося про те, що у заяві про поновлення строку звернення до суду, що подана на виконання вимог ухвали суду про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, представник позивача повідомив про нові обставини, які, на його думку, свідчать про непропущення позивачем строку звернення до суду. Так, у заяві вказано, що позивачеві про порушення його прав та інтересів стало відомо з листа військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 року, а тому шестимісячний строк звернення до суду не пропущено.

Надаючи оцінку таким доводам, варто врахувати таке.

Разом із заявою про поновлення строку, що подана 31 жовтня 2022 року, надано рапорт позивача від 23 квітня 2021 року, адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , у якому йдеться про поновлення ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Так, у цьому рапорті зазначено, що 22 лютого 2022 року йому стало відомо про виключення його з такого обліку рішеннями житлової комісії та командира військової частини НОМЕР_1 від 15 січня 2021 року. А тому, маючи на меті поновитися на такому обліку, ОСОБА_1 подав цей рапорт.

Листом від 05 липня 2021 року вих. № 350/16311/1108/пс командир військової частини НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_1 про результат розгляду його рапорту. Зокрема у листі зазначено, що заява про поновлення на обліку розглянута на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 25 травня 2021 року та прийнято рішення не поновлювати його на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 на підставі пункту 18 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.

Отже, зміст наведених документів свідчить про те, що такі стосуються розгляду питання про поновлення позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, а предметом спору у позові визначено оскарження рішень житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказу командира такої частини про виключення позивача з такого обліку, що датовані 15 січня 2021 року.

А тому безпідставно стверджувати про те, що позивачеві саме з листа військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 року стало відомо про порушення його прав, адже вказаним листом повідомлено позивача про відсутність підстав для поновлення його обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; при цьому правовідносини щодо поновлення на квартирному обліку та щодо виключення з такого обліку не є тотожними.

Таким чином, звернення позивача у квітні 2021 року з рапортом щодо поновлення його на відповідному обліку та повідомлення листом військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2021 про відмову в такому поновленні не спростовують раніше зроблених висновків про те, що саме у лютому березні 2021 року позивач дізнався про порушення його прав рішеннями про виключення його з обліку, що прийняті 15 січня 2021 року.

За таких обставин заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід залишити без задоволення, адже у ній не наведено поважних причин, наявність яких була б підставою для поновлення такого строку.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

З огляду на викладене вище, а також враховуючи те, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а ті причини, що наведені, слід визнати неповажними, тому дійшов висновку, що позовну заяву з доданими до неї документами слід повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:
Заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович