Справа № 600/705/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/705/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернівецької області, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач, з урахування заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 "Про неуспішне проходження прокурором атестації", яким ОСОБА_1 визнаний таким, що не пройшов атестацію;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області від 28 квітня 2020 року №224-К про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області.

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Чернівецькій обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів або на рівнозначній посаді;

- стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що наказом прокурора області №224-к від 28 квітня 2020 року позивача звільнено з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. Зазначено, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі норм Закону №113-IX, які, на думку позивача, суттєво погіршують його становище та обмежують реалізацію його законних прав та інтересів в частині трудових прав, гарантій незалежності прокурора, мають дискримінаційний характер. Позивач вважає, що вказаним законом запроваджено дискримінацію за ознакою професії прокурора, а саме поставлено громадян у нерівні умови з усіма іншими найманими працівниками, права яких урегульовано Кодексом законів про працю України. Крім цього, він не міг бути звільнений під час лікарняного, на якому він перебував з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.

Також відповідно до статей 49-1, 49-2 Кодексу законів про працю України, які діяли на час набрання чинності Закону №113-IX від 19 вересня 2019 року (до 25 вересня 2019 року), позивач раніше мав переваги в залишенні на роботі. Вказував на обмеження таких прав, що є зміною істотних умов праці, про що він мав бути попередженим не пізніше ніж за 2 місяці відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України, починаючи з моменту набрання Законом №113-IX чинності (з 25 вересня 2019 року) по 25 листопада 2019 року.

Зазначено про те, що звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" жодним чином не пов`язує звільнення прокурора з проведенням ліквідації, реорганізації або скороченням кількості прокурорів. Звертав увагу на призначення його безстроково, а відтак, до нього не повинні застосовуватися норми щодо атестації.

Вказано позивачем також і про те, що наказ Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 "Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій" за своїм змістом є нормативно-правовим актом, який не пройшов передбачену чинним законодавством державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України. Отже, перша кадрова комісія, утворена на виконання цього наказу, не мала жодних повноважень щодо проведення атестації відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Зауважено позивачем про відсутність в оскаржуваному наказі чіткої підстави звільнення його із займаної посади, що породжує правову невизначеність щодо підстав такого звільнення, оскільки не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення і, відповідно, є протиправним.

Звертав увагу позивач і на те, що його звільнено на підставі тієї норми, якою передбачено звільнення у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Однак, на момент прийняття оскаржуваного наказі рішення про реорганізацію чи ліквідацію прокуратури Чернівецької області відсутнє. Також відсутні підстави для звільнення прокурора за результатами не проходження атестації у пункті 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Разом з цим позивач вказував на відсутність повноважень у прокурора Чернівецької області щодо звільнення прокурорів прокуратури Чернівецької області. Так, звертаючи увагу на зміст оскаржуваного наказу, зазначив, що рішення про звільнення приймалося прокурором Чернівецької області відповідно та на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-IX. При цьому, розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ не є частиною Закону №1697-VII, а лише вносить зміни до інших законів України. Враховуючи наведене, позивач зазначив, що прокурор Чернівецької області фактично вийшов за межі наданих йому Законом №1697-VII повноважень, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №1697-VII випадки та порядок звільнення з посад прокурорів встановлюється виключно цим Законом. Крім цього, станом на 28 квітня 2020 року у прокурора Чернівецької області згідно із Законом №1697-VII взагалі були відсутні повноваження на звільнення з посад прокурорів прокуратури Чернівецької обласної, а лише повноваження на звільнення з посад прокурорів Чернівецької області прокуратури, що не є тотожним, оскільки навіть станом на сьогоднішній день Чернівецька обласна прокуратура ще не створена.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощено позовного провадження.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Чернівецька обласна прокуратура, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що позивач для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначені графіком дату та час не з`явився, заяву про перенесення тестування до кадрової комісії №1 не надав. У зв`язку з викладеним кадровою комісією №1 прийнято рішення про неуспішне проходження ним атестації у зв`язку з неявкою.

Звертав увагу на те, що підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697 за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. Зазначені норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. З урахуванням наведеного, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, наказом прокурора Чернівецької області №224-к від 28 квітня 2020 року на підставі рішення №40 кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697.

Доводи позивача про відсутність в оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення (реорганізація, ліквідація чи скорочення кількості прокурорів прокуратури Чернівецької області) відповідач вважає безпідставними, оскільки відсутність у даному випадку рішення (наказу) Генерального прокурора про ліквідацію чи реорганізацію прокуратури Чернівецької області не підлягають врахуванню судом з огляду на те, що за приписами Закону №1697-VII такі повноваження Генерального прокурора не передбачені.

Також Законом №113-ІХ не визначено правонаступництва місцевих та регіональних прокуратур, діяльність яких припиняється, а відповідно до пункту 5 розділу II "Прикінцеві і перевідні положення" Закону №113-IX Офіс Генерального прокурора є правонаступником Генеральної прокуратури України лише в частині виконання міжвідомчих міжнародних договорів, укладених Генеральною прокуратурою України. Відповідно до пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ звільнення прокурорів за пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697 здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктами 1-4 пункту 19 Закону №113-ІХ. При цьому, такої умови як прийняття Генеральним прокурором рішення про ліквідацію чи реорганізацію органів прокуратури вказаним пунктом не передбачено. Таким чином, юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.

З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що звільнення позивача відбулося на підставі, у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, а поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури, всупереч конституційному принципу рівності громадян, надасть їй привілеї перед прокурорами, що успішно пройшли атестацію. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Офіс Генерального прокурора також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про безпідставність позовних вимог, а доводи, наведені у позовній заяві, вважає такими, що не ґрунтуються вимогами чинного законодавства. Позиція Офісу Генерального прокурора в цілому аналогічна позиції регіональної прокуратури.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якої вважає необґрунтованими та безпідставними доводи, викладені у відзивах регіональної прокуратури та Офісу Генерального прокурора. Наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог.

Чернівецькою обласною прокуратурою подано до суду заперечення, в яких зазначено про відсутність порушення прав позивача при винесенні оскаржуваного наказу, оскільки підстави його прийняття передбачені положеннями Закону №113-ІХ. Крім цього, вважає, що доводи позивача стосовно протиправності формування кадрових комісій та доборі їх членів ґрунтуються на припущеннях.

Правом подати заперечення Офіс Генерального прокурора не скористався.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №600/705/20-а у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №600/705/20-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - без змін.

Постановою Верховного суду від 09 червня 2022 року у справі №600/705/20-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 червня 2022 року адміністративну справу №600/705/20-а передано на розгляд судді Мареничу І.В.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року прийнято адміністративну справу до свого провадження та призначено підготовче засідання по справі на 10:00 год. 01.08.2022 року.

01.08.2022 р. судове засідання не відбулося у зв`язку поданим клопотанням представником позивача про відкладення розгляду справи. У зв`язку з наведеним, судовий розгляд справи було призначено на 17.08.2022 року.

17.08.2022 р. протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.08.2022 року.

29.08.2022 року учасники справи надали суду додаткові пояснення по суті спору та подали заяви про перехід до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

11 жовтня 2019 року позивач подав Генеральному прокурору заяву, в якій просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

У заяві, зокрема, вказано, що позивач підтверджує, усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури України, його буде звільнено з посади прокурора.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2020 року на веб-сайті Офісу генерального прокурора було розміщено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, згідно якого позивач мав складати іспит 02.03.2020 року, що не заперечувалося учасниками справи.

Між тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться листки непрацездатності, які підтверджують факт перебування позивача на лікарняному, а саме:

- листок непрацездатності серії АГЩ №559580 від 15 січня 2020 року, згідно якого позивач з 31 грудня 2019 року по 15 січня 2020 року перебував на лікуванні у стаціонарі;

- листок непрацездатності серії АДЗ №996216 від 29 січня 2020 року, згідно якого позивач під час лікарняного з 20 січня 2020 року по 29 січня 2020 року перебував на лікуванні у стаціонарі, а з 29 січня 2020 року лікарняний було продовжено до 31 січня 2020 року ;

- листок непрацездатності серії АДЗ №935310 від 01 лютого 2020 року, згідно якого позивач з 01 лютого 2020 року по 07 лютого 2020 року та з 08 лютого 2020 року по 17 лютого 2020 року перебував на лікарняному;

- листок непрацездатності серії АДЗ №996525 від 22 лютого 2020 року, згідно якого позивач з 17 лютого 2020 року по 22 лютого 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні;

- листок непрацездатності серії АДЗ №996531, згідно якого позивач з 23 лютого 2020 року по 17 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні, а лікарняний в цілому було продовжено по 18 березня 2020 року включно;

- листок непрацездатності серії АДЗ №937269, згідно якого позивач з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року перебував на лікарняному;

Окрім цього, із Виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №938/142 вбачається, що 23 січня 2020 року ОСОБА_1 було проведено операцію.

Поряд з цим, з договору №73001/03486/20 від 21 лютого 2020 року та Акту №33 від 17 березня 2020 року видно, що ОСОБА_1 з 23 лютого 2020 року проходив реабілітаційне лікування після оперативних втручань, що становило 24 доби.

Відповідно до змісту рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 зафіксоване факт неявки прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

В цьому Рішенні також зазначено, що у строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії №1 не надходили.

У зв`язку з цим кадрової комісією №1 ухвалено рішення, що прокурор відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області, позивач неуспішно пройшов атестацію.

На підставі статті 11 Закону України "Про прокуратуру", пункту 3 та підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", наказом прокурора Чернівецької області №224-к від 28 квітня 2020 року позивача звільнено з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 29 квітня 2020 року.

За таких обставин, не погоджуючись зі звільненням з публічної служби, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру".

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону України "Про прокуратуру", є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У силу частини третьої статті 16 цього Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі №803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі №804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі №813/150/16.

Отже, положення Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Саме така позиція висловлена Верховним Судом і у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №804/211/16, які суд враховує в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства (норм Кодексу законів про працю України) є помилковими та безпідставними. Питання пов`язані із проходженням прокурорами публічної служби та звільнення з підстав, що оспорюються в даному позові, врегульовані спеціальними законодавчими актами.

Так, загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді наведені у статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Частиною п`ятою статті 51 зазначеного Закону визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX (Закон №113-IX).

Отже, саме з 25 вересня 2019 року особливості застосування до прокурорів положень пунктів 1 частини першої, частини другої статті 40, статей 42, 42-1, частин першої-третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, встановлюються Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII.

Тому з 25 вересня 2019 року саме цей закон, а не Кодекс законів про працю України поширюється на правовідносини між ОСОБА_1 і відповідачами.

Поряд з цим Законом №113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Так, відповідно до пункту 6 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру.

За приписами пункту 7 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX).

Згідно із пунктом 10 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно із пунктом 11 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 12 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ визначено, що предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (Порядок №221).

За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу І Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

У відповідності до пунктів 2, 4 розділу І Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України проводиться відповідними кадровими комісіями, порядок роботи яких, перелік і склад визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу І Порядку № 221 проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур.

Атестація включає в себе три етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання (пункт 6 розділу 1 Порядку №221).

Згідно із пунктом 8 розділу І Порядку №221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто (пункт 10 Порядку №221).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку №221 кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Пунктом 11 розділу І Порядку №221 встановлено, що особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора (абзац другий пункту 11 розділу І Порядку №221).

Відповідно до абзаців третього та четвертого пункту 11 розділу І Порядку №221 у виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

З аналізу наведених норм вбачається, що кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації прокурором, якщо він для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце не з`явився. Водночас, законом надано право кадровій комісії ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для прокурора, зокрема, у випадку наявності підписаної ним або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) заяви про перенесення дати іспиту із долученням до неї копії документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі відсутності такої заяви із документальним підтвердженням інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, кадрова комісія зобов`язана ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог пунктів 9 та 10 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX ОСОБА_1 11 жовтня 2019 року подана заява за встановленою формою Генеральному прокурору про переведення його на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

У цій заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком №221, зокрема і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком №221, а також за умови настання однієї із підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.

Крім цього, судом встановлено, що на веб-сайті Офісу Генерального прокурора 20 лютого 2020 року розміщено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, затверджений головою Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур з дотриманням вимог пункту 2 Розділу Ш Порядку, відповідно до якого позивач 02 березня 2020 року мав би складати іспит.

Враховуючи приписи пункту 2 розділу ІІІ Порядку №221 суд вважає, що позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце складання іспиту, а тому його твердження про неповідомлення його особисто про дату іспиту - суд оцінює критично та вважає безпідставними.

Між тим, згідно матеріалів справи у визначений день, час та місце складання іспиту ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив та заяву про перенесення дати іспиту до кадрової комісії не надав, що підтверджується, зокрема, Протоколом №5 засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 березня 2020 року та Додатком №3 до нього.

Таким чином, рішенням Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 зафіксоване факт неявки ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

У зв`язку з цим кадрової комісією №1 ухвалено рішення, що прокурор відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області, ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Однак, 02 березня 2020 року (день складання іспиту) позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЗ №996531, який міститься в матеріалах справи.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі №600/705/20-а, якою було скасовано рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року у справі №600/705/20-а та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі №600/705/20-а, колегія суддів не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що сам факт перебування позивача у тимчасовій непрацездатності не позбавляв його (або ж уповноваженої ним особи як зазначено в пункті 11 розділу І Порядку №221) фізичної й реальної можливості подати таку заяву в порядку та строк, визначені названою нормою, а також з приводу того, що перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Так, колегія суддів Верховного Суду у вказаній вище постанові зазначила наступне.

За правилами пункту 11 розділу І Порядку № 221 позивач мав би повідомити кадрову комісію про причини неявки на іспит протягом трьох днів, однак, як відомо, не зробив цього, що й фактично слугувало підставою для рішення про неуспішне проходження ним атестації, відтак звільнення з посади прокурора.

З наведеного слідує, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації є наслідком радше неповідомлення про ці причини кадровій комісії (у встановлений строк), аніж результатом тестування як такого, адже позивач його по суті не проходив.

Слушними є доводи відповідачів про те, що позивач був обізнаний із правилами тестування й наслідками їх недотримання. Але водночас не можна залишити поза увагою чи применшувати значення обставин, які спричинили відсутність позивача на іспиті, що у цьому випадку, по суті, і лежить в основі рішення про неуспішне проходження атестації.

Зважаючи на мету реформування системи органів прокуратури, впроваджену Законом № 113-ІХ, й атестації прокурорів як одного із способів її досягти, колегія суддів у вимірі обставин цієї справи дійшла висновку, що відсутність позивача на іспиті у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, підтверджену належним документом (листком непрацездатності), не може сама по собі свідчити про неналежний рівень його професійної компетентності. На думку колегії суддів, неналежне/несвоєчасне сповіщення про причини неприбуття на іспит, яке у цій справі прирівняли до неуспішного проходження (позивачем) атестації, якщо зіставити із юридичними наслідками, які настали (для позивача) внаслідок цього (звільнення з посади прокурора та органів прокуратури), не може замінити атестацію, завданням (призначенням) якої є проявити/підтвердити рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20, від 28 квітня 2022 року у справі 420/12089/20.

Поряд з цим, з лікарняного листка АДЗ №937269 від 28 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатний у період з 28 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року.

Будь-які інші листки непрацездатності в матеріалах справи не містяться.

Проте, при прийняті оскаржуваних рішень, судами попередніх інстанцій факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному у визначений день для складання іспиту не досліджувався.

Суди попередніх інстанцій обмежились лише встановленням факту дотримання з боку Першої кадрової комісії формальних умов і процедур, передбачених пунктом 11 розділу І Порядку №221, проте такий підхід не може відповідати критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності.

З наведеного слідує, що вказана обставина має істотне значення для правильного вирішення спору.

Отже, на переконання колегії суддів, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову є передчасними, оскільки судами не встановлено усіх фактичних обставин справи й не досліджено відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд, при вирішенні даного спору, зазначає наступне.

Як встановлено судом, кадрова комісія №1 02 квітня 2020 року ухвалила рішення №40 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації на тій підставі, що позивач не з`явився на складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, призначеного на 02 березня 2020 року.

З`ясовано також, що причиною цьому була його тимчасова непрацездатність й перебування у зв`язку з цим на лікарняному, зокрема, в період з 23 лютого 2020 року по 17 березня 2020 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а лікарняний в цілому було продовжено по 18 березня 2020 року, що підтверджено листком непрацездатності серії АДЗ №996531.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач тривалий час перебував на лікарняних й до 02 березня 2020 року (день складання іспиту), а саме з 31 грудня 2019 року, що підтверджується листками непрацездатності, які містяться в матеріалах справи.

При цьому, згідно виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №938/142, ОСОБА_1 23 січня 2020 року було проведено операцію.

За правилами пункту 11 розділу І Порядку №221 позивач мав би повідомити кадрову комісію про причини неявки на іспит протягом трьох днів, однак, як встановлено, не зробив цього, що і слугувало підставою для рішення про неуспішне проходження ним атестації, і як наслідок звільнення з посади прокурора.

Проте, із врахуванням наведеного, на переконання суду, позивач не прибув на іспит з об`єктивних і поважних причин, а рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації є наслідком швидше неповідомлення про ці причини кадровій комісії (у встановлений строк), аніж результатом атестації як такої, адже позивач її по суті не проходив.

Зважаючи на мету реформування системи органів прокуратури, впроваджену Законом №113-ІХ, й атестації прокурорів як одного із способів її досягти, суд на основі фактичних обставин цієї справи дійшов висновку, що відсутність позивача на іспиті у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, яка підтверджена належним документом (листком непрацездатності), не може сама по собі свідчити про неналежний рівень його професійної компетентності. На думку суду, неналежне/несвоєчасне сповіщення про причини неприбуття на іспит, яке у цій справі прирівняно до неуспішного проходження (позивачем) атестації, якщо зіставити із юридичними наслідками, які настали для позивача внаслідок цього (звільнення з посади прокурора та органів прокуратури), не може замінити атестацію, завданням (призначенням) якої є проявити/ підтвердити рівень знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

З огляду на встановлені фактичні обставини, які перешкодили прибуттю позивача на іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора у визначену дату (тимчасова непрацездатність), суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення кадрової комісії, хоча й ухвалено з дотриманням формальних умов і процедур, передбачених пунктом 11 Порядку №221, проте не може відповідати критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20, від 28 квітня 2022 року у справі 420/12089/20.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Між тим, стосовно доводів позивача про відсутність повноважень кадрової комісії щодо проведення атестації та прийняття рішень за її результатами варто зазначити, що на виконання положень підпункту 8 пункту 22 Розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX наказом Генерального прокурора №233 від 17 жовтня 2019 року затверджено Порядок роботи кадрових комісії, які в подальшому створювалась наказами Генерального прокурора (зокрема і перша кадрова комісія).

Положеннями підпунктів 7, 8 пункту 22 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX визначено, що тимчасово, до 1 вересня 2021 року в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення в тому числі проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури відповідно до цього розділу. При цьому саме Генерального прокурора наділено правом визначати перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора.

Як зазначено у пункті 3 розділу Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Створення кадрових комісії, в тому числі першої кадрової комісії, затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом - пунктами 9, 11, підпунктом 8 пункту 22 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX та на виконання мети цього закону - проведення заходів із реформи органів прокуратури.

Крім цього, пунктами 2, 4 розділу І Порядку передбачено, що проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу і Генерального прокурора, порядок роботи, перелік і склад яких визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій та 07 лютого 2020 року наказом №77 (зі змінами) створено першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур та затверджено її персональний склад.

З урахуванням наведеного суд вважає, що визначення складу комісій і порядку їх роботи є дискреційними повноваженням Генерального прокурора. Кадрові комісії - колегіальні органи, які не входять до структури Офісу Генерального прокурора і створені для забезпечення проведення атестації прокурорів.

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного наказу прокурора Чернівецької області від 28 квітня 2020 року №224-К про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області, єдиною підставою для його прийняття було рішення Кадрової комісії №40 від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою.

Відтак, зважаючи на протиправність рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що наказ прокурора Чернівецької області від 28 квітня 2020 року №224-К про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області також є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд зазначає, що положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України "Про прокуратуру", не врегульовано процедуру поновлення на посаді прокурора в разі його незаконного звільнення.

Отже, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача та уникнення декларативності судового рішення суд повинен застосувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП України.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Одночасно, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

При цьому, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію (зокрема, у постанові від 28 квітня 2022 року у справі №420/12089/20 та ін.), суть якої у правозастосуванні частини першої статті 235 КЗпП України зводиться до того, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд поновити його в Чернівецькій обласній прокуратурі, оскільки установа, з якої його звільнили, змінила своє найменування.

Втім, суд вважає безпідставною вимогу позивача про поновлення на посаді прокурора саме в Чернівецькій обласній прокуратурі, оскільки умовою для переведення на посаду у прокуратуру згідно із пунктом 18 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-ІХ є успішне проходження прокурором атестації.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі №420/12089/20.

За таких обставин, суд дійшов висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Чернівецької області.

Водночас, з урахуванням наведеного, вимога про поновлення позивача на посаді прокурора саме в Чернівецькій обласній прокуратурі є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 видно, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно довідки №21-220 вих-20 виданої прокуратурою Чернівецької області, середня заробітна плата позивача, яка обчислена виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню з займаної посади 29.04.2020 р., складає 19929,04 грн. Згідно вказаної довідки середньоденний заробіток позивача становить 1048,90 грн.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади та органів прокуратури, відтак, період часу з 30.04.2020 року по 08.11.2022 (638 робочих днів) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з Чернівецької обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 року по 08.11.2022 року у сумі 669198,20 грн (638 робочих днів Х 1048,90 грн).

Окрім цього, рішення в частині поновлення позивача на посаді прокурора та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за звернення до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Оскільки позов задоволено частково, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 420,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької обласної прокуратури.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії №1 від 02 квітня 2020 року №40 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області від 28.04.2020 року № 224-к про звільнення з 29.04.2020 року ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

4. Поновити ОСОБА_1 у прокуратурі Чернівецької області на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області, з 30.04.2020 року.

5. Стягнути з Чернівецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 669198,20 грн.

6. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 420,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької обласної прокуратури.

8. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 у прокуратурі Чернівецької області на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Чернівецька обласна прокуратура (вул. Кордуби, 21-А, м. Чернівці,58001, )

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ).

Суддя І.В. Маренич