Справа № 380/9032/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9032/21 пров. № А/857/7620/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №380/9032/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (головуючий суддя першої інстанції Коморний О.І., час ухвалення - у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 14.04.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 13.05.2021 року № Ф-65518-17 про сплату боргу (недоїмки) на суму 26197,45 грн.

Позовні вимоги , що 26.05.2021 року отримав від відповідача вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-65518-17 від 13.05.2021 року на суму 26 197,45 грн. зобов`язання з оплати заборгованості із єдиного соціального внеску. Вказує, що пунктами 4. 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-УІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності. Статтею 7 Закону №2464-УІ передбачено, що базою оподаткування для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Позивач вказує, що не отримував прибуток від здійснення незалежної професійної діяльності, а сума мінімального страхового внеску за місяць ним сплачена повністю. Вважає вимогу протиправною та просить таку скасувати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2021 № Ф-65518-17. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області судовий збір в сумі 908,00 грн.

Відповідачем, ГУ ДПС у Львівській області, подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується з доводами, викладеними у рішенні суду та вважає його таким, що не враховує всіх обставин справи та не базуються на нормах чинного законодавства, прийняте з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що протягом 2017 - 2020 рр. фізична особа-підприємець та особа, яка провадила незалежну професійну діяльність та не отримувала дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. При цьому відповідно до п. 13 розділу II Порядку № 435 особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони таку діяльність. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Згідно реєстраційних даних, позивач взятий на облік в контролюючому органі 02.09.2010р. як фізична особа-підприємець, стан 0 - платник податків за основним місцем обліку, спрощена система оподаткування; та взятий на облік як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (19.02.2013р. встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (арбітражний керуючий). З 31.08.2010р. зареєстрований в реєстрі платників ЄСВ. Оскаржувана вимога про сплату боргу від 13.05.2021р., сформована контролюючим органом, внаслідок наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки, згідно інтегрованих карток платника, заборгованість ОСОБА_1 із сплати єдиного соціального внеску станом на 30.04.2021р. становить 26 197,45 грн., Головне управління ДПС у Львівській області сформувало позивачу податкову вимогу за №Ф-65518-17 на суму 26 197,45 грн., яку надіслано платнику. Стосовно доданих до позову квитанцій про сплату до бюджету зборів та платежів, ГУ ДПС у Львівській області звертає увагу суду, що в інтегрованих картках позивача відображенні сплачені до бюджету суми єдиного внеску. Так, зокрема, в 2018р. позивач сплатив 4 914,36 грн. єдиного внеску; у 2020р. - 12 712,48 грн.; у 2021р. станом на 30.04.2021р. - 7 920,00 грн. А долучена до позову платіжна квитанція від 25.02.2019р. на суму 11016,72 грн. підтверджує сплату позивачем єдиного податку.

Таким чином, ГУ ДПС в Львівській області вважає, що оскільки у позивача наявна заборгованість по єдиному внеску, тому оскаржувана вимога від 13.05.2021 року № Ф-65518-17 про сплату боргу (недоїмки) сформована відповідно до вимог Закону № 2464-VI.

З урахуванням наведеного вище, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно реєстраційних даних позивач взятий на облік в контролюючому органі 02.09.2010р. як фізична особа-підприємець, стан 0 - платник податків за основним місцем обліку, спрощена система оподаткування; а також взятий на облік як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (19.02.2013р. встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (арбітражний керуючий). З 31.08.2010р. зареєстрований в реєстрі платників ЄСВ.

Оскільки згідно інтегрованих карток платника, заборгованість ОСОБА_1 із сплати єдиного соціального внеску станом на 30.04.2021р. становить 26 197,45 грн., Головне управління ДПС у Львівській області сформувало позивачу податкову вимогу за №Ф-65518-17 на суму 26 197,45 грн., яку надіслано платнику.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач як фізична особа-підприємець сплачував єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої ст. 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Судом встановлено та з долучених доказів слідує, що позивачем як приватним підприємцем сплачено єдиний внесок за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 році.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалив рішення у зразковій справі щодо оподаткування самозайнятої особи, яка одночасно зареєстрована як ФОП (Постанова від 02 вересня 2019 року у справі № 520/3939/19).

У вказаній зразковій справі Позивач, який є самозайнятою особою та одночасно зареєстрований як фізична особа підприємець і перебуває на спрощеній системі оподаткування, вважає, що податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята.

Верховний Суд задовольнив зазначені вимоги позивача та зазначив, що системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Взяття контролюючим органом на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється виключно за заявою такої особи за формою № 1-ЄСВ. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачає.

Одночасно із врахуванням того, що позивач не перебуває на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подає звітність як такий платник, Верховний Суд дійшов до висновку про безпідставне встановлення відповідачем позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаки незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску.

У Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №580/971/19 суд зазначив, що «системний аналіз норм Закону №2464-VI та Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не перебував на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подавав звітність як такий платник, а контролюючий орган самостійно встановив позивачу як платнику єдиного внеску ФОП ознаку незалежної професійної діяльності, що за висновками ВС у зразкові справі є неправомірним. Відповідно, неправомірним є і нарахування на цій підставі єдиного внеску.

Нарахування контролюючим органом ЄСВ позивачу як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, спричиняє подвійну його сплату, оскільки такий внесок сплачувався позивачем самостійно, як фізичною особою-підприємцем.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач як фізична особа-підприємець сплачував єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та від 5 грудня 2019 року (справа №260/358/19)».

Крім цього, апеляційним судом враховується, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/21181/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо не зарахування сплачених ОСОБА_1 сум єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно. Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області зарахувати сплачені ОСОБА_1 суми єдиного соціального внеску відповідно до квитанції № ПН 692318 від 03.12.2018 та платіжного доручення № від 25.02.2019 як сплату єдиного внеску за ІІ півріччя 2018 року та за 2019 рік відповідно.

Таким чином, помилковість сплати позивачем квитанцією від 25.02.2019р. на бюджетний казначейський рахунок з єдиного податку 11016,72 грн. підтверджується вказаним вище судовим рішенням.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі №380/9032/212 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький