Справа № 826/3684/17
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року місто Київ №826/3684/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом до про ОСОБА_1 Головного управління Державної податкової служби у місті Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.09.2016 №, № та №,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Келеберда В.І.) від 13.03.2018 по справі №826/3684/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2018 №826/3684/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 - без змін.

Постановою Верховного суду від 31.08.2018 №К/9901/53059/18, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2018 скасовано, справу №826/3684/17 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду від 17.09.2018 №826/3684/17/29455/18 матеріали справи №826/3684/17 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи перереєстровано, в порядку, визначеному пунктом 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Літвіновій А.В.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2019 №826/3684/17 (суддя Літвінова А.В.) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, № та №.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2021 №826/3684/17 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Направляючи справу №826/3684/17 на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про те, що спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Під час розгляду справи судами не було встановлено, що між позивачем та банком було укладеного угоду про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не регулює спірні правовідносини між сторонами. Суд апеляційної інстанції також при прийнятті рішення вказав, що заборгованість позивача складалась не лише з основної суми боргу за кредитним договором, а також з несплачених процентів у розмірі 894,89 дол.США, які неможливо відокремити з суми прощеного (анульованого) банком боргу, оскільки відсутній фактичний розрахунок такого анулювання, а отже не можна вважати, що банком було прощено (анульовано) виключно основну суму боргу позивача за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Проте, виходячи з висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 03.08.2021, такий висновок суду суперечить встановленим обставинам справи судом першої інстанції та документам, що містяться в матеріалах справи, зокрема і наданих самим позивачем.

Крім того, у постанові від 03.08.2021 №826/3684/17 Верховним Судом зазначено про те, що копія листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, що була подана відповідачем та не була взята до уваги судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.6 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, має в даній справі одне із визначальних значень, оскільки вказаний лист окрім підтвердження суму нарахованого та виплаченого доходу позивачу за ознакою « 126» у вигляді анульованої «основної» кредитної заборгованості також пояснює і різницю в сумах анулюваної заборгованості, яка зазначена в акті перевірки та з якої здійснено обрахунок податку та збору, згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, та зазначеної в довідці ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 листопада 2016 року №10.1-186/96-20911 (на що звертав увагу Верховий Суд при направленні справи на новий розгляд). Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказане та в силу приписів частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України не вживав визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, зокрема щодо витребування доказів ПАТ «Укрсоцбанк».

Також Верховний Суд у своїй постанові дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не встановив обставини справи в повному обсязі, не надав оцінку всім доказам та доводам позивача, зокрема рішення суду взагалі не містить оцінки правовідносин з урахуванням основної підстави позовних вимог, а саме застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, не надано оцінки посиланням позивача на неврахування копії (не взяття до уваги) листа ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року №11.1-186/79-765, в якості доказу в силу положень ч.6 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, та не вжив визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, зокрема щодо витребування доказів у ПАТ «Укрсоцбанк».

Листом Верховного Суду від 12.08.2021 №826/3684/17/53171/21 матеріали справи №826/3684/17 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи перереєстровано, в порядку, визначеному пунктом 15 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", матеріали адміністративної справи передано на розгляд судді Іщуку І.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2021 адміністративну справу №826/3684/17 прийнято до провадження суддею Іщуком І.О. в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Зобов`язано сторін протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали із врахуванням постанови Верховного Суду від 03.08.2021 №826/3684/17 надати суду необхідні документи для повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та підготувати письмові пояснення з приводу спірних правовідносин.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 13.09.2021 від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній зазначив про те, що в матеріалах справи №826/3684/17 відсутні документи, а саме лист ПАТ «Укрсоцбанк» від 21 червня 2016 року за №11.1-186/79-765, яким підтверджується повідомлення кредитором боржника, ОСОБА_1 про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 податкового кодексу України (надалі - ПК) та на який є посилання в Акті про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) № 10273/26-58-13- 06-17- від 15 серпня 2016 року. У матеріалах справи також відсутня належним чином заповнена заява про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням.

За посиланням позивача, контролюючим органом в ході проведення перевірки не було проаналізовано правової природи суми заборгованості позивача за кредитним договором та безпідставно визначено прощену (анульовану) кредитором суми у розмірі 42363,25 доларів США (яка становить заборгованість за кредитом + заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам згідно умов № 291/73052 від 11 серпня 2006 року), як додаткове благо, а саме як дохід, у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача щодо призначення розгляду справи №826/3684/17 в порядку загального позовного провадження та відмовлено у задоволенні клопотання позивача, наведеного у тексті письмових пояснень, про розгляд справи №826/3684/17 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем 23.09.2021 подано до суду письмові пояснення, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.08.2021 у справі №826/3684/17. Так, у своїх поясненнях відповідач зазначив про те, що відповідно до відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 позивачем отримано від ПАТ «Укрсоцбанк» дохів в сумі 893 359,11 грн. за ознакою "126" (дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо, сума боргу платника податку анульована кредитором). ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 21.06.2015 №11.1-186/79-765 (вх. №14947/10 від 23.06.2016) підтверджено достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 протягом 2015 року, що відображені у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за ознакою доходу "126". Водночас, відповідач зауважив, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості, штрафні санкції та пеня до складу прощеної суми боргу не входять.

На думку відповідача, посилання на 8 підрозділу І розділу XX ПК України є безпідставним, оскільки матеріалами справи підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів ОСОБА_1 з ознакою доходу "126" у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості в сумі 42 363,25 доларів США (еквівалентно сумі 893 968,11 грн.).

Розгляд справи здійснено із урахуванням частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_1 , за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2, пункту 164.1 статті 164, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 893 359,11 грн. та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 178 062,82 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" та заниження ставки оподаткування при нарахуванні військового збору в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік в сумі 13 400,39 грн.

За наслідками проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено Акт від 15.08.2016 №10273/26-58-13-06-17-.

Не погоджуючись із зазначеними вище висновками податкового органу, позивачем подано до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві заперечення.

Надалі на підставі Акта від 15.08.2016 №10273/26-58-13-06-17- контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 05.09.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 222 578,53 грн., з яких: за основним платежем 178 062,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 44 515,71 грн.;

- від 05.09.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 16 750,49 грн., з яких за основним платежем 13 400,39 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 350,10 грн.;

- від 05.09.2016 №, яким позивачу нараховано штрафні санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 170 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05.12.2016 №7893/5/26-15-10-02-16 "Про результати розгляду первинної скарги" та Державної фіскальної служби України від 16.02.2017 №2315/9/99-99-11-02-01-14 "Про результати розгляду повторної скарги" були залишені без змін прийняті Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкові повідомлення-рішення від 05.09.2016 №, №, №, а скарги позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.08.2021 №К/9901/34136/19, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку (боржника) виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг. Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі №К/9901/48128/18.

При списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Між тим, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України. Пеня та штраф є лише засобом забезпечення виконання основного зобов`язання перед банком та не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад установлений у договорі строк за своєю правовою природою також є забезпеченням виконання позичальником узятих на себе зобов`язань за кредитним договором та є відмінними від неустойки (штраф, пеня), проте також не є доходом платника податку у разі їх анулювання за рішенням банківської установи.

Аналогічна позиція була висловлена колегією суддів Верховного суду в постановах від 13.03.2018 №826/2226/15 (ЄДРСРУ 72721598), від 08.05.2018 №819/596/16 (ЄДРСРУ №73869545), №817/401/16 (ЄДРСРУ 73869634) та №802/692/16-а (ЄДРСРУ 73869504).

Таким чином, суд наголошує, що відповідно до положень Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та усталеної практики Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, доходом платника податку є основна сума боргу та відсотки за кредитним договором, які були анульовані (прощені) кредитором, натомість анульовані (прощені) пеня, штраф чи підвищені відсотки (за прострочення платежу) не є доходом платника податку, а відповідно і не є об`єктом оподаткування податком з доходу фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (позичальник) та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (кредитор) укладено договір кедиту від 11.08.2006 №291/73052.

В подальшому, між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладено договір про внесеення змін від 09.06.2015 №1 про анулювання (прощення) кредиту, яким внесено зміни до договору від 11.08.2006 №291/73052.

Відповідно до пункту 2 Договору про внесення змін від 09.06.2015 №1 станом на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає 84726, 51 доларів США.

Пунктом 3.2 Договору про внесення змін від 09.06.2015 №1 передбачено, якщо позичальник починаючи з дати укладення цього Договору про внесення змін до 31.12.2015 здійснить одноразовий платіж в сумі від 42 363,26 доларів США на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, форма якої зазначена в Додатку №1 до цього Договору про внесення змін, то Позичальник набуває права на анулювання (прощення) заборгованості по Кредиту, процентам і комісіям в сумі, що дорівнює сумі здійсненого платежу.

Так, відповідно до квитанції від 09.06.2015 №FJB145, позивачем на погашення кредиту здійснено одноразовий платіж в сумі 42 363,26 доларів США, що станом на дату здійснення операції становить 893 983,94 грн.

Відповідно до листа публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про надання інформації від 21.06.2016 №11.1-186/79-765 (том 1, аркуш справи 187) на запит Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.06.2016 публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу « 126» у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості, зокрема, ОСОБА_1 в сумі 893 968,11 (що еквівалентно сумі 42 363,25 доларів США).

З аналізу викладеного вбачається, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості позивачу в сумі 893968,11 грн., що евівалентно 42 363,25 дол. США.

Також, в матеріалах справи міститься довідка від 24.11.2016 №10.1-186/96-20911, видана публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 , про те, що по кредиту згідно договору кредиту від 11.08.2006 №291/73052, укладеного з публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», станом на дату здійснення платежу 09.06.2015 було анульовано суму 42 363,25 доларів США (що еквівалентно сумі 893 968,11 грн., за курсом НБУ станом на дату 09.06.2015).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі №420/1329/19 зазначено, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 по справі №817/401/19, вказавши, що боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

При вирішенні спірних правовідносин суд, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.08.2021 №К/9901/34136/19, в якій зазначено про те, що під час розгляду справи судами не було встановлено, що між позивачем та банком було укладеного угоду про зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не регулює спірні правовідносини між сторонами.

В матеріалах справи міститься лист ПАТ "Укрсоцбанк" від 21.06.2016 №11.1-186/79-765, яким підтверджено інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу "126" у вигляді анулювання основної кредитної заборгованості, зокрема, ОСОБА_1 . Сума нарахованого та виплаченого доходу становить 893968,11 грн., що еквівалентно сумі 42 363,25 дол. США.

При цьому, вказаний лист, окрім підтвердження суми нарахованого та виплаченого доходу позивачу за ознакою "126" у вигляді анульованої основної кредитної заборгованості також підтверджує і різницю в сумах анулюваної заборгованості, яка зазначена в акті перевірки від 15.08.2016 №10273/26-58-13-06-17- та з якої здійснено обрахунок податку та збору, згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, та зазначеної в довідці ПАТ "Укрсоцбанк" від 24.11.2016 №10.1-186/96-20911.

Вказана копія листа, завірена представником відповідача, не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим, суд зазначає, що витребування оригіналу вказаного листа станом на момент розгляду справи є неможливим з огляду на те, що відповідно до листа АТ "Альфа-Банк", яке є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" від 07.07.2021 №58682-23.1-б/б, кредитиний договір від 11.08.2006 №291/73052 закритий 09.06.2015.

Водночас, відповідно до п. 136 Постанови Національного банку України від 27.11.2018 №130 "Про затвердження Правил застосування Переліку документів, що утворюють в діяльності Національного банку України та банків України", термін зберігання справи щодо юридичного оформлення рахунку клієнтів за активними та пасивними операціями, ідентифікаційні документи, кредитні договори, договори застави, переказу боргу, майнові доручення, поручительства третьої особи, гарантії, акредитиви, довідки, інші документи справи в національній та іноземній валютах, становить 5 років після виконання умов договору.

Щодо застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України до спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 підрозділу І розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто не вважається додатковим благом та не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку сума, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності у розмірі різниці, яка розрахована цим кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прошеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

Враховуючи викладене, оскільки банком здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, суд вважає, що сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням приписів абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 cт. 164 Податкового кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.08.2019 у справі №825/599/17, зазначивши про те, що вказана норма (пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України) стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної в гривню.

Матеріали справи не містять доказів змін умов договору від 11.08.2006 №291/73052 щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин, про що зазначено вище.

Посилання позивача на лист від 07.07.2021 №58682-23.1-б/б, в якому зазначено про те, що кредитний договір від 11.08.2006 №291/73052 закритий 09.06.2015, не спростовує висновків суду у даній справі.

Враховуючи зазначені обставини вбачається, що до складових анульованої (прощеної) суми заборгованості входить основна сума заборгованості, штрафні санкції та пеня до складу прощеної суми боргу не входять, що не спростовано позивачем під час судового розгляду справи.

Доводи позивача, що йому невідомо про суму прощеного боргу, і банком не доводився обов`язок позивача із декларування та оподаткування відповідних сум прощеного боргу, не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи свідчать про зворотне.

Так, під час судового розгляду справи відповідачем зазначено (жодним чином не спростовано позивачем), що ОСОБА_1 було направлено різні копії примірників позовної заяви разом з додатками для суду та для відповідача.

В екземплярі для суду надано неповний текст Договору про внесення зміни від 09.06.2015 №1 до кредитного договору від 11.08.2006 №291/73052, а саме лише чотири сторінки з п`яти сторінок, зазначених в самому договорі, про що наголошувалось неоднократно.

Так, в примірнику позову, наданому суду відсутній п`ятий аркуш зазначеного договору, в той час як, в наданому примірнику державній податковій інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві міститься п`ять з п`яти аркушів Договору про внесення зміни від 09.06.2015 №1 до кредитного договору від 11.08.2006 №291/73052, завірений як з оригіналом згідно самим ОСОБА_1 , як і інші додатки до позову.

Зазначений п`ятий аркуш Договору про внесення зміни від 09.06.2015 №1 містить підпис ОСОБА_1 про те, що він належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу та наявності у нього обов`язку самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб, відобразити такій дохід у річній податковій декларації. Датою анулювання (прощення) заборгованості вважається 09.06.2015.

Також, зазначений обов`язок ОСОБА_1 визначений у пункті 3.4 Договору про внесення зміни від 09.06.2015 №1.

Під час судового розгляду справи позивачем підтверджено, що обов`язок за кредитним договором від 11.08.2006 №291/73052 припинено на підставі Договору про внесення зміни від 09.06.2015 №1 згідно умов Опції 50-50.

З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не подано декларацію про отриманий дохід за 2015 рік, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи сукупність встановлених вище обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.