Справа № 280/2024/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2022 року Справа № 280/2024/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправних дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу в період з 18.05.2017 по 28.02.2018 включно;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 37253,85 гривень;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно із застосуванням індексації в фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення в фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно в загальній сумі 10222,05 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Крім того просить суд, зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 18.05.2017 по 09.05.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, однак в період проходження служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 18.05.2017 по 09.05.2018 нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення не в повному обсязі, яка не виплачена станом і на день подання позову. Вказує, що звертався до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, проте у визначений законодавством строк відповідь надана не була. Звертає увагу суду, що відповідачем всупереч приписам постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» при виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 застосовано базовий місяць січень 2016 року, замість січня 2008 року. Крім того зазначає, що з 01.03.2018 вступила в дію постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу а деяких інших осіб», якою було підвищено посадові оклади військовослужбовців, проте одночасно із збільшенням посадових окладів відповідачем в супереч вимогам абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, було зменшено розмір щомісячної премії та скасовано виплату щомісячної додаткової винагороди, внаслідок чого збільшення грошового доходу позивача у березні 2018 року в порівняні з лютим 2018 року не відбулося. Вважає, що єдиним визначеним законодавством методом визначення чи належить йому індексація грошового забезпечення у березні 2018 року в фіксованому розмірі є визначення суми, яка належить йому до виплати із застосуванням базового місяця січня 2008 року за виключенням суми збільшення його грошового забезпечення в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року. З огляду на викладене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.02.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан.

Відповідно до довідки Запорізького окружного адміністративного суду, у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів, тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду був виданий 28.02.2022 наказ № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного в умовах воєнного стану», який був продовжений наказами від 09.03.2022 № 12, від 11.03.2022 № 13, від 18.03.2022 № 14, від 25.03.2022 № 15, від 01.04.2022№ 16, від 08.04.2022 № 17, від 15.04.2022 № 18, від 22.04.2022 № 21, від 29.04.2022 № 22, яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду з 01.03.2022 до 06.05.2022 включно.

Розгляд адміністративних справ в Запорізькому окружному адміністративному суді з 10.05.2022 відновлено.

Ухвалою суду від 11.07.2022 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 02.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 08.09.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 35193), у якому зауважує, що законодавство з приводу виплати індексації грошового забезпечення змінювалось у 2015, 2016 роках, у зв`язку із чим позивач хибно вважає, що йому не було виплачено індексацію. Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця 2008 року вказує, що розмір грошового забезпечення військовослужбовців у січні 2016 року, порівняно з груднем 2015 року, було підвищено. Звертає увагу суду на те, що у відповідності до положень «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» повноваження щодо нарахування індексації, в тому числі, щодо визначення місяця для проведення подальшої індексації покладається на нього, а тому підстави для зобов`язання його здійснити розрахунок індексації позивачу з урахуванням базового місяця січня 2008 року відсутні. Зазначає, що у зв`язку із прийняттям постановою Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Більш того, вказаною постановою запропоновано в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з метою, щоб з січня 2016 року розпочати обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації, тобто з 01.01.2016 грошове забезпечення військовослужбовців підвищилося. Вказує, що у зв`язку з підвищенням у грудні 2015 року грошового забезпечення військовослужбовців у відповідності до вимог додатку 5 та абзаців 8-10 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» нарахування сум індексації грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб до березня 2018 року не відбувалося. Вважаючи, що індексація грошового забезпечення позивача проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_2 , виданим Головним управлінням Національної гвардії України 10.05.2018 (а.с. 12).

У період з 18.05.2017 по 09.05.2018 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується наявним в матеріалах справи військовим квитком серії НОМЕР_3 від 16.05.2017 (а.с. 13).

07.10.2021 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою з приводу виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 застосувавши базовий місяць січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 09.05.2018, однак відповідач жодної відповіді за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 не надав (а.с. 16-17).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення за період служби з 18.05.2017 по 28.02.2018 з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року та в період з 01.03.2018 по 09.05.2018 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною 2 статті 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини 2, 3 статті 9 Закону № 2011-XII).

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Як визначено статтею 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону № 1282-XII встановлено підстави для проведення індексації, зокрема, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приписами частини 2 статті 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 9 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).

Як установлено пунктом 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення), у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету (пункт 6 Порядку № 1078).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, яка підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд в постановах від 15.06.2022 по справі № 520/4061/21 та від 31.05.2022 по справі № 400/4491/20 дійшов висновку про те, що з аналізу положень Законів № 2011-XII та № 1282-ХІІ убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у період з 18.05.2017 по 28.02.2018 включно, з врахуванням базового місяця січня 2008 року, суд зазначає наступне.

З розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 слідує, що позивачу у вказаний період індексація грошового забезпечення не виплачувалась (а.с. 53-55).

Суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Таким чином, на переконання суду, оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому вона підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Щодо вирішення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача у вищезазначений період, суд виходить із висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, Верховний Суд у постановах від 26.01.2022 по справі № 400/1118/21 та від 20.04.2022 по справі № 420/3593/20 розтлумачив пункти 2, 5, 10-2 Порядку № 1078 вказавши, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Одночасно з цим, суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції. Зрештою на основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Крім того, у вищезазначених постановах Верховний Суд, зазначив, що повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

З огляду на викладене, суд вважає помилковими твердження відповідача щодо того, що визначення базового місяця покладається лише нього.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.

З аналізу наявних в матеріалах справи документів суд встановив, що будь-яких підвищень тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Отже, обставини справи дають змогу дійти висновку, що січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку № 1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 18.05.2017 по 28.02.2018.

Попри це, зі змісту відзиву на позовну заяву слідує, що на думку відповідача базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 18.05.2017 по 28.02.2018 є січень 2016 року, у зв`язку з підвищенням у грудні 2015 року грошового забезпечення військовослужбовців, однак, такі доводи відповідача не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки підвищення розміру додаткових видів грошового забезпечення не є підставою для зміни базового місяця індексації.

Крім того, Міністерство соціальної політики України у листі від 15.04.2020 № 49/о/214-20 щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців повідомило про те, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу, якщо не підвищується посадовий оклад (а.с. 19).

Станом на момент виникнення спірних правовідносин тарифні ставки (оклади) військовослужбовців обчислювалися відповідно до Постанови № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008.

Зміна тарифних ставок (окладів) військовослужбовців відбулась лише з 01.01.2018, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Отже, в грудні 2015 року тарифні ставки (оклади) військовослужбовців не змінилися, тому підстави для обчислення індексації грошового забезпечення позивачу з урахуванням базового місяця січня 2016 року, відсутні.

Також, у листі Міністерства оборони України від 16.11.2020 № 7159/з/3 узагальнено питання щодо порядку нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого станом на 2015-2018 роки місяцем проведення індексації є січень 2008 року (а.с. 22).

Разом з цим, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне зазначити що під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. При цьому, дії суб`єкта владних повноважень активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку порушення прав позивача відбулося внаслідок пасивної поведінки відповідача, яка полягала у не нарахуванні та не виплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, суд вважає за належне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року.

Щодо суми невиплаченої за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 індексації в розмірі 37253,85 грн., то суд зазначає, що нарахування індексації є виключною компетенцією відповідача, у зв`язку із чим суд не може перебирати на себе повноваження відповідача та втручатись в її дискреційні повноваження. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно із застосуванням індексації в фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та стягнення з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення в фіксованому розмірі 4463,15 гривень в місяць за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 включно в загальній сумі 10222,05 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося судом вище, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.03.2018), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

Отже, у березні 2018 року відбулась зміна та підвищення посадових окладів для всіх військовослужбовців.

Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем (значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків), то починаючи з квітня 2018 року для позивача поріг індексації був перевищений лише в жовтні 2018 року та склав 103,7% (100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7% х 100), що встановлено судом на підставі офіційних даних Державної служби статистики України щодо індексу споживчих цін на товари та послуги у 2018 році.

При цьому, відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 19.05.2022 у справі № 380/11404/21 та від 31.05.2022 у справі № 400/4491/20.

Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% було перевищено. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року.

Враховуючи, що з березня 2018 року по травень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.05.2018 відсутні.

При цьому, положення Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 у спірний період, а саме: з 01.03.2018 по 09.05.2018 не містили в собі такого поняття як фіксована сума індексації.

Зазначений термін використовувався у додатку 4 Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів до Порядку № 1078 лише у редакції, яка діяла до 15.12.2015.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до Порядку № 1078, у тому числі викладено у новій редакції додаток 4 Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів, який не передбачає визначення індексації у фіксованій величині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 09.05.2018 з боку відповідача не є порушеним, а тому позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на обставини справи, суд не вбачає підстав в даному випадку для застосування статті 382 КАС України.

Крім того, гарантія виконання судового рішення забезпечується також положеннями частини 2 статті 14 КАС України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, таким чином виходячи з вищевказаного у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправної бездіяльністі відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 стаття 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача немає.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправних дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич