Справа № 620/6034/22
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Чернігів Справа № 620/6034/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 05.09.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач), у якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу при призначенні йому пенсії за віком періоду трудової діяльності з 01.07.2007 по 09.07.2007 в ПП ''Чернігівмастербуд'' та періоду з 27.02.2012 по 05.12.2013 в ТОВ ''Гранітстрой-інвест'', з дати її призначення - 10.01.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу період трудової діяльності з 01.07.2007 по 09.07.2007 в ПП ''Чернігівмастербуд'', період з 27.02.2012 по 05.12.2013 в ТОВ ''Гранітстрой-інвест'' та провести перерахунок та виплату пенсії за віком з врахуванням такої тривалості стажу, з дати її призначення - 10.01.2022;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні йому в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в районах Крайньої Півночі за період з 21.11.1995 по 01.05.1998 в АООТ ''Ямилгазпром-строй'' з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців та провести перерахунок і виплату різниці недоплаченої пенсії за віком, з дати її призначення - 10.01.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні трудовий стаж роботи в районах Крайньої Півночі за період з 21.11.1995 по 01.05.1998 в АООТ ''Ямилгазпром-строй'' з розрахунку один рік фактичної роботи за один рік і шість місяців та провести перерахунок і виплату різниці недоплаченої пенсії за віком, з дати її призначення - 10.01.2022;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу додатково один рік за період трудової діяльності з 21.07.2005 по 31.07.2006 в Філії ''Струм-Славутич'' МНВІП ''Струм'', з дати її призначення - 10.01.2022;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому до страхового стажу додатково один рік за період трудової діяльності з 21.07.2005 по 31.07.2006 в Філії ''Струм-Славутич'' МНВІП ''Струм'' та провести перерахунок і виплату різниці недоплаченої пенсії за віком з врахуванням такої тривалості стажу, з дати її призначення - 10.01.2022.

Позов мотивовано тим, що відмова відповідача зарахувати до його страхового стажу спірні періоди роботи є необґрунтованою, оскільки вони підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці позивача. При цьому, чинним законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах. Так, позивач зазначив, що всупереч вимог пункту 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 відповідачем зараховано в однократному розмірі період його трудової діяльності в районах Крайньої Півночі. Також з 21.07.2005 по 31.07.2006 позивач працював в Філії «Струм-Славутич» МНВІП «Струм» (Зона відчуження), однак ГУПФУ в Чернігівській області всупереч вимог чинного законодавства до стажу роботи за вказаний період зараховано 1 рік 1 місяць.

Ухвалою судді від 06.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Від відповідача надійшов відзив на позов, однак наведені в ньому доводи судом не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що він поданий поза межами строку, встановленого в ухвалі від 06.09.2022. При цьому, суд вважає необґрунтованими викладені у відзиві доводи відповідача про наявність підстав для поновлення процесуального строку для подання відзиву у справі, з огляду на те, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу.

Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2022 року по справі №560/403/22 зазначив, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за №453/37789, Чернігівська область виключена із вказаного Переліку. Відповідно до змін, внесених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 01.07.2022 №143, станом на 29.06.2022 до Переліку включено частину Чернігівської області, а саме: Корюківський район: 1) Корюківська міська територіальна громада; 2) Сновська міська територіальна громада; Новгород-Сіверський район: 1) Новгород-Сіверська міська територіальна громада; 2) Семенівська міська територіальна громада. Чернігівський район: Городнянська міська територіальна громада.

Тобто, з квітня 2022 року м. Чернігів не перебуває в районі проведення воєнних (бойових) дій або в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.01.2022 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

12.07.2022 позивач отримав довідку із розрахунком стажу, проведеного під час призначення пенсії, із якої встановив, що відповідачем не вірно розраховано його страховий стаж, а саме: без врахування пільгового коефіцієнту зараховано період роботи в районах Крайньої Півночі з 21.11.1995 по 01.05.1998; не в пільговому обчисленні зараховано період роботи з 21.07.2005 по 31.07.2006; не зараховано періоди роботи з 01.07.2007 по 09.07.2007 та з 27.02.2012 по 05.12.2013 (а.с. 14-15). У зв`язку із наведеним, ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок пенсії.

Листом від 16.08.2022 відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки страховий стаж розраховано з дотриманням вимог чинного законодавства. Одночасно ГУПФУ в Чернігівській області зазначено, що період роботи позивача в ПП «Чернігівмастербуд`не зараховано, оскільки страхувальником на застраховану особу ОСОБА_1 , звітність за 2007 рік не подавалась. Відповідно, інформація про зарахування страхового стажу в Реєстрі застрахованих осіб відсутня. Для приведення у відповідність відомостей, що використовуються у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, страхувальнику ПП «Чернігівмастербуд» необхідно звернутись до сервісного центру ГУПФУ в Чернігівській області з заявою про проведення перевірки. Також зазначено, що чинним законодавством з 01.01.1991 не передбачено пільгового обчислення страхового стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР (а.с. 44-45).

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, із зазначеного вище вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно вимог статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 (справа №235/805/17), від 06.12.2019 (справа №663/686/16-а), від 06.12.2019 (справа №500/1561/17) та від 05.12.2019 (справа №242/2536/16-а).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку).

Відповідно до пунктів 23-24 Порядку документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Щодо періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі суд зазначає таке.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 у період з 21.11.1995 по 01.05.1998 позивач на підставі трудового договору перебував у трудових відносинах із АООТ «Ялмыгазпром-строй», яке розташовувалось в районі Крайньої Півночі (а.с. 20-29).

Відповідно до довідки, виданої ГУПФУ в Чернігівській області, вказаний період роботи зарахований до страхового стажу позивача при призначенні пенсії в одинарному розмірі та становить 02 роки 05 місяців 11 днів (а.с. 14-15).

Суд зауважує, що між сторонами відсутній спір, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, тому це питання не потребує доказування. Разом з тим, ГУПФУ в Чернігівській області у листі від 16.08.2022 зазначає, що пільгове обчислення спірного страхового стажу після 01.01.1991 не передбачено чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам сторін, суд враховує, що положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстави для зарахування у пільговому обчисленні стажу роботи позивача після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №676/7065/14-а), від 30.05.2019 (справа №348/2974/14-а), від 19.09.2019 (справа №348/2208/16-а), від 08.07.2021 (справа №459/2778/16-а), від 17.06.2021 (справа №352/200/16-а).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №755/10947/17), незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для врахування у спірних правовідносинах висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2020 (справа №537/1415/17), на які посилається позивач.

Додатково суд звертає увагу, що зі змісту Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" вбачається, що особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі не менше трьох років до 01.01.1991 має право на пільговий розрахунок її стажу. Підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи особи на Крайній Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі на умовах укладання нею трудової угоди не менше ніж на три роки.

Разом з тим, записами в трудовій книжці позивача підтверджується, що ОСОБА_1 пропрацював на АООТ «Ялмыгазпром-строй» менше трьох років.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зарахування в кратному розмірі стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 21.11.1995 по 01.05.1998.

Також із записів у трудовій книжці позивача встановлено, що у період з 21.07.2005 по 31.07.2006 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Філією «Струм-Славутич» МНВІП «Струм». 04.08.2005 позивачу видано посвідчення для роботи на об`єкті ПКОТРО (Промисловий комплекс поводження з твердими радіоактивними відходами) в зоні відчуження, а саме арматурником, дійсним до 01.12.2005 (а.с. 17-18).

Вказаний період роботи зарахований відповідачем до страхового стажу позивача під час призначення пенсії в одинарному розмірі та становить 01 рік 01 місяць 00 днів, що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, позивач вважає, що вказаний стаж має бути обрахований відповідно до пункту 10 частини третьої статті 24 Закону №1058-IV, оскільки він займав посаду арматурника, яка віднесена до Списку №1.

Так, пунктом 10 частини третьої статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Тобто, для отримання права на зарахування у пільговому обчисленні періоду роботи за списком №1, посада особи має відповідати переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, чинної у спірний період роботи позивача, робота арматурником на підземних роботах на будівництві, реконструкції, технічному переозброєнні і капітальному ремонті гірничих виробок, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд відноситься до Списку №1.

Разом з тим, відповідно до записів у трудовій книжці позивача у період з 21.07.2005 по 31.07.2006 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Філією «Струм-Славутич» МНВІП «Струм» та займав посади майстра/виконавця робіт по строковому трудовому договору, які відсутні в переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Надана позивачем перепустка також не може бути належним доказом, що свідчить про наявність підстав для врахування в пільговому обчисленні спірного періоду роботи, оскільки в силу вимог чинного законодавства України не є документом, який надається для підтвердження трудового стажу, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Крім того, позивач просить зарахувати в пільговому обчисленні період роботи з 21.07.2005 по 31.07.2006, в той час як перепустка видана 04.08.2005 та дійсна до 01.12.2005.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача в Філії «Струм-Славутич» МНВІП «Струм» у період з 21.07.2005 по 31.07.2006.

Відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 30-38) у період з 01.06.2007 по 09.07.2007 позивач працював на посаді виконроба в ПП «Чернігівмастербуд», однак вказаний період не зарахований ГУПФУ в Чернігівській області до страхового стажу при призначенні пенсії.

У листі від 16.08.2022 відповідач зазначив, що підставою неврахування вказаного періоду є відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування поданої страхувальником звітності за 2007 рік щодо ОСОБА_1 .

Аналізуючи наведене, суд звертає увагу, що в силу вимог чинного законодавства України, страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004 року, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У відповідності до частини третьої статті 24 Закону №1058-VI страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України №1058-VI, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Так, зокрема частиною першою статті 113 Закону №1058-VI передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно із часиною першою статті 16 Закону №1058-VI застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону №1058-VI) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону №1058-VI).

Суд наголошує, що позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до статті 106 Закону №1058-VI відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

Стаж роботи позивача з 01.06.2007 по 09.07.2007 підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу ОСОБА_1 , а тому неврахування відповідачем спірного періоду є протиправним. Також суд зазначає, що відсутність в Реєстрі застрахованих осіб відповідної інформації призведе до порушення права застрахованої особи (позивача) на своєчасне призначення та одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням у належному розмірі.

При цьому, суд звертає увагу, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить зарахувати до страхового стажу період роботи в ПП «Чернігівмастербуд» з 01.07.2007 по 09.07.2007, у той час як матеріалами справи підтверджуються, що позивач працював на вказаному підприємстві з 01.06.2007 по 09.07.2007 і саме такий період ГУПФУ в Чернігівській області не врахований до страхового стажу під час призначення пенсії.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 20.02.2016 у справі №804/14800/14.

Пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову ГУПФУ в Чернігівський області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в ПП «Чернігівмастербуд» з 01.06.2007 по 09.07.2007.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 у період з 27.02.2012 по 05.12.2013 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із СООО «Гранитстрой-инвест» (Республіка Білорусь) (а.с. 39-40), однак вказаний період не врахований ГУПФУ в Чернігівській області до його страхового стажу.

Частиною другою статті 4 Закону №1058-VI, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Республіка Білорусь.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку(доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР та підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж взаємно визнається Сторонами.

Таким чином, зазначені положення Угод зобов`язують визнавати трудовий стаж, набутий на території бувшого Союзу РСР та держав учасниць цих Угод.

Записами в трудовій книжці позивача підтверджується період його роботи в СООО «Гранитстрой-инвест» (Республіка Білорусь), відтак він повинен бути повністю зарахований до страхового стажу роботи ОСОБА_1 .

Також суд наголошує, що частиною першою статті 3 Конституції України установлено, що саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, шляхом визнання протиправними дій ГУПФУ в Чернігівській області щодо незарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 01.06.2007 по 09.07.2007 та з 27.02.2012 по 05.12.2013, зобов`язання відповідача зарахувати вищевказані періоди та провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з дати призначення, тобто з 10.01.2022.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 під час призначення пенсії періодів роботи: з 01.06.2007 по 09.07.2007 в ПП «Чернігівмастербуд» та з 27.02.2012 по 05.12.2013 в СООО «Гранитстрой-инвест» (Республіка Білорусь).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 10.01.2022 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: з 01.06.2007 по 09.07.2007 в ПП «Чернігівмастербуд», з 27.02.2012 по 05.12.2013 в СООО «Гранитстрой-инвест» (Республіка Білорусь), з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна