Справа № 520/15418/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 р.Справа № 520/15418/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

представника позивача - Квартенка Р.О., представника відповідача - Корзіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 08.11.21 року по справі № 520/15418/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати податкові повідомлення рішення від 01.03.2020 № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 14-2034, №0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, №0-2034 на загальну суму 98231,44 грн;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача про донарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки з їх змісту неможливо зрозуміти за якими об`єктами нерухомості вони винесені, підставу для визначення податкового зобов`язання, питому вагу кожного об`єкта оподаткування нерухомості від сумарної житлової та загальної площі об`єктів нерухомості, що перебувають у власності позивача у звітному податковому періоді; при цьому, неправильно визначено загальну площу об`єктів нерухомості, що враховуючи ненадання до кожного податкового повідомлення-рішення відповідних розрахунків унеможливлює правильність визначення бази оподаткування та нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стверджує, що наданий відповідачем «розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 », в порушення вимог абз.1 п.п.58.1.1 п. 58.1 ст.58 Податкового кодексу України складено до групи однотипних податкових повідомлень-рішень, а не до кожного окремо, не підписано жодною посадовою особою контролюючого органу, не скріплено печаткою, через що його не можна вважати ані додатком до податкового повідомлення-рішення, ані офіційним документом, що надходить від органу державної влади. Також, у спірних податкових повідомленнях-рішеннях не зазначено реквізиту «Призначення платежу», інформації щодо формули розрахунку податку та визначення її складових, за відсутності яких неможливо встановити предмет нарахування сум податку та об`єкт нерухомості, за який позивач повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Посилаючись на приписи п.п.267.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України вважає, що відповідачем протиправно складено 51 податкове повідомлення-рішення, оскільки за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 2020 рік у володінні ОСОБА_1 було значно менше об`єктів нерухомості, що свідчить про неправильність визначення контролюючим органом бази оподаткування та нарахування відповідного податку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №520/15418/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП: 43983495, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано податкові повідомлення рішення від 01.03.2020 № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034, № 0-2034 на загальну суму 98 231 (дев`яноста вісім тисяч двісті тридцять одна) гривня 44 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП: 43983495, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 982 (дев`ятсот вісімдесят дві) гривні 31 копійок.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 520/15418/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність станом на 2020 рік у володінні позивача об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, у значно меншій кількості, ніж складено спірні рішення, оскільки згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2020 році у власності ОСОБА_1 у звітному періоді перебував саме 51 об`єкт нерухомості (майно, відмінне від земельної ділянки), який підлягав оподаткуванню відповідно до вимог чинного законодавства. Звернув увагу, що письмова заява до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) від ОСОБА_1 для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податків, як передбачено п.п.266.7.3.п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, не надходила, оригінали відповідних документів (документ на право власності) до ГУ ДПС у Харківській області не надавались.

Пояснив, що на виконання пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України контролюючим органом при визначенні розміру податку за 2020 рік застосовано ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 1 відсотку, а для гаражів - 0,1 відсотка, що відповідає пункту 2 додатку №1 рішення ХІ сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» зі змінами та доповненнями.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13.01.2021 у справі 808/4413/14 та від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16, зауважив, що окремі дефекти форми податкового повідомлення-рішення (відсутність в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відомостей щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості позивача та їх типів), не є безумовною підставою для їх скасування, оскільки при розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених у скарзі, та просила суд апеляційної інстанції задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні, посилаючись на правову позицію, викладену у позові, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Харківській області підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником квартир за адресою АДРЕСА_2 :

- № 10.4, загальною площею 59,30 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- №10.3, загальною площею 71,7 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 10.2, загальною площею 34,1 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.4, загальною площею 28,4 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.3, загальною площею 35,3 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.2, загальною площею 34 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 4.4, загальною площею 28,8 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 4.3, загальною площею 35 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 4.2, загальною площею 34 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 12.3, загальною площею 33,3 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- №12.2, загальною площею 62,4 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 12.1, загальною площею 72,5 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 6.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 6.2, загальною площею 30,9 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 6.1, загальною площею 35,9 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.5, загальною площею 68,4 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.2, загальною площею 36,3 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.1, загальною площею 36,7 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 8.5, загальною площею 36м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.4, загальною площею 28м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.2, загальною площею 36 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.1, загальною площею 38,6 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 9.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 9.2, загальною площею 30,8 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 9.1, загальною площею 36,9 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.5, загальною площею 36,4 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.2, загальною площею 36 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.1, загальною площею 38,8 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 3.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 3.2, загальною площею 31,5 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 3.1, загальною площею 35,6 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.4, загальною площею 29,3 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.3, загальною площею 35,4 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.2, загальною площею 34,3 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 2.5, загальною площею 36,5 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- № 2.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- № 2.2, загальною площею 36,5 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- №12, загальною площею 133,5 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- №11, загальною площею 188,1 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- №10, загальною площею 125,4 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- №9, загальною площею 133,5 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- №8, загальною площею 188,1 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- №7, загальною площею 125,4 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- №6, загальною площею 133,5 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- №5, загальною площею 188,1 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 4, загальною площею 125,4 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- №3, загальною площею 133,5 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- №2, загальною площею 188,1 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- №12, загальною площею 125,4 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 2.1, загальною площею 39 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019).

Нежитлові приміщення в багатоквартирному жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 706,5 м2 Дата державної реєстрації: 11.08.2017, та дев`ять гаражів, площею 26,87 м2, 27,48 м2, 28,74 м2, 27,48 м2, 26,87 м2, 26,27 м2, 25,94 м2, 26,27 м2, 26,46 м2 відповідно.

Головним управлінням ДПС у Харківській області згідно з підпунктом 54.3.3, пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України складено податкові повідомлення-рішення від 01.03.2020, якими визначено ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: №0-2034 (на суму 1719,17 грн); №0-2034 (на суму 3230,53 грн), №0-2034 (на суму 2947,15 грн), №0-2034 (на суму 2885,75 грн), №0-2034 (на суму 112,31 грн), №0-2034 (на суму 1322,44 грн), №0-2034 (на суму 1322,44 грн), №0-2034 (на суму 1841,97 грн), №0-2034 (на суму 1383,84 грн), №0-2034 (на суму 1605,82 грн), №0-2034 (на суму 1624,71 грн), №0-2034 (на суму 3424,18 грн), №0-2034 (на суму 1742,79 грн), №0-2034 (на суму 1454,68 грн), №0-2034 (на суму 1700,28 грн), №0-2034 (на суму 1700,28 грн), №0-2034 (на суму 1719,17 грн), №0-2034 (на суму 1653,05 грн), №0-2034 (на суму 1322,44 грн), №0-2034 (на суму 1723,90 грн), №0-2034 (на суму 1605,82 грн), №0-2034 (на суму 114,56 грн), №0-2034 (на суму 124,43 грн), №0-2034 (на суму 1360,22 грн), №0-2034 (на суму 1695,56 грн), №0-2034 (на суму 1823,08 грн), №0-2034 (на суму 113,73 грн), №0-2034 (на суму 1459,41 грн), №0-2034 (на суму 112,31 грн), №0-2034 (на суму 1322,44 грн), №0-2034 (на суму 116,33 грн), №0-2034 (на суму 1624,71 грн), №0-2034 (на суму 30587,33 грн), №0-2034 (на суму 113,73 грн), №0-2034 (на суму 116,33 грн), №0-2034 (на суму 1624,71 грн), №0-2034 (на суму 118,97 грн), №0-2034 (на суму 1572,76 грн), №0-2034 (на суму 1487,75 грн), №0-2034 (на суму 1832,52 грн), №0-2034 (на суму 1

Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до Державної податкової служби України, шляхом подання скарги, за наслідками розгляду якої прийнято рішення від 01.07.2021 №/ш/99-00-06-01-04-09, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернулася до суду з цим позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на недотримання відповідачем при їх прийнятті ст.58 ПК України. Так, за висновком суду доданий до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень документ з назвою «розрахунок» складений узагальнено щодо усіх податкових повідомлень - рішень, а не щодо кожного окремо, не дає можливості встановити, за які саме об`єкти оподаткування нараховано податкові зобов`язання (об`єкти нерухомості не ідентифіковані), взагалі не підписаний будь-якою посадовою особою контролюючого органу та не скріплений печаткою контролюючого органу, отже, в силу частини другої статті 77 КАС України не є належним доказом у даній справі.

Крім того, у порушення вимог ПК України «розрахунок» не містить дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, а також не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 щодо оформлення документів (не визначена відповідальна посадова особа, відсутній її підпис та дата складання документа).

Також суд першої інстанції вважав, що всупереч Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі по тексту - Порядок № 1204), оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять обов`язкового реквізиту- «Призначення платежу» та інформації, необхідної для визначення грошового зобов`язання, що позбавляє позивачку можливості встановити, за який саме об`єкт нерухомості вона повинна сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Додатковою підставою, на переконання суду першої інстанції, щодо неправомірності визначення контролюючим органом бази оподаткування є те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 2020 рік у володінні ОСОБА_1 було значно менше об`єктів нерухомості, ніж 51 (кількість складених податкових повідомлень-рішень).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Як встановлено положеннями підпунктів 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п.п. 266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

За приписами п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Положеннями пункту 266.4.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

З аналізу наведених приписів ПК України слідує, що підставою для обчислення бази оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб є дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригінали документів платника податків на право власності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, визначено відповідачем виходячи з бази оподаткування, обчисленої на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки: 276081379 від 22.09.2021), копію якої відповідачем надано до матеріалів справи.

Із вказаної вище інформації вбачається, що у 2020 році у власності ОСОБА_1 перебувала нерухомість, зокрема, за адресою АДРЕСА_2 , щодо якої складені спірні податкові повідомлення-рішення, а саме:

1. Квартири:

- № 10.4, загальною площею 59,30 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- №10.3, загальною площею 71,7 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 10.2, загальною площею 34,1 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.3, загальною площею 35,3 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.4, загальною площею 28,4 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 7.2, загальною площею 34 м2 (дата державної реєстрації - 09.04.2019);

- № 4.4, загальною площею 28,8 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 4.3, загальною площею 35 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 4.2, загальною площею 34 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 12.3, загальною площею 33,3 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- №12.2, загальною площею 62,4 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 12.1, загальною площею 72,5 м2 (дата державної реєстрації - 08.04.2019);

- № 6.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 6.1, загальною площею 35,9 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 6.2, загальною площею 30,9 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.5, загальною площею 68,4 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.1, загальною площею 36,7 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 11.2, загальною площею 36,3 м2 (дата державної реєстрації - 05.04.2019);

- № 8.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.5, загальною площею 36 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.2, загальною площею 36 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 8.1, загальною площею 38,6 м2 (дата державної реєстрації - 03.04.2019);

- № 9.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 9.2, загальною площею 30,8 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 9.1, загальною площею 36,9 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.5, загальною площею 36,4 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.2, загальною площею 36 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 5.1, загальною площею 38,8 м2 (дата державної реєстрації - 02.04.2019);

- № 3.3, загальною площею 34,4 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 3.2, загальною площею 31,5 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 3.1, загальною площею 35,6 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.4, загальною площею 29,3 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.3, загальною площею 35,4 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 1.2, загальною площею 34,3 м2 (дата державної реєстрації - 27.03.2019);

- № 2.5, загальною площею 36,5 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- № 2.4, загальною площею 28 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- № 2.1, загальною площею 39 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019);

- № 2.2, загальною площею 36,5 м2 (дата державної реєстрації - 26.03.2019).

2. Нежитлове приміщення в багатоквартирному жилому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 706,5 м2 (дата державної реєстрації - 11.08.2017).

3. Машиномісця (гаражі) (дата державної реєстрації - 11.08.2017):

- № 10 загальною площею 26,87 м2;

- № 9 загальною площею 27,48 м2;

- № 8 загальною площею 28,74 м2;

- №7 загальною площею 27,48 м2;

- №6 загальною площею 26,87 м2;

- № 5 загальною площею 26,27 м2;

- № 4 загальною площею 25,94 м2;

- № 1 загальною площею 26,27 м2;

- № 3 загальною площею 26,46 м2;

- № 2 загальною площею 25,94 м2.

Загальна кількість об`єктів 51.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано детальний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нарахований позивачу за 2020 рік по кожному зазначеному вище об`єкту окремо, з якого вбачається, що контролюючим органом обчислено базу оподаткування з сумарної загальної площі 51 об`єкта (квартир, нежитлового приміщення, машиномісць) позивача, що становить 1545 кв.м.

З огляду на те, що сумарна загальна площа об`єктів нерухомого майна позивача, щодо яких складено спірні податкові повідомлення-рішення, перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 ПК України, а саме 300 кв.м. (60 кв.м. х 5), пільги щодо зменшення бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для ОСОБА_1 не застосовуються.

Колегією суддів встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких об`єкти нерухомого майна за зазначеною адресою належать позивачу на праві приватної власності, що в свою чергу свідчить про наявність у позивача в силу п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Враховуючи, що відповідно до наданих відповідачем відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 276081379 від 22.09.2021), кількість об`єктів (квартир, нежитлового приміщення, машиномісць), що перебували у власності ОСОБА_1 у 2020 році, по яким відповідачем нараховано відповідні грошові зобов`язання, складає саме 51, твердження позивача про неправомірне визначення контролюючим органом бази оподаткування при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на перебування у володінні ОСОБА_1 станом на 2020 рік відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було значно меншої кількості об`єктів нерухомого майна, ніж 51 (кількість спірних податкових повідомлень рішень) є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Посилання позивача на протиправність спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на відсутність додатку до них у вигляді розрахунків сум грошових зобов`язань, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з абз. 5 п. 58.1 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до вимог ПК України розроблено Порядок № 1204.

Згідно з п. 2 розділу II Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами, зокрема: Ф - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1);

З додатку 1 до Порядку № 1204 вбачається, що під підставою нарахування податкового зобов`язання розуміється посилання на пункт та статтю законодавчого акта, згідно з яким зроблено розрахунок таких податкових зобов`язань.

Водночас, така форма не передбачає реквізитів, в яких зазначаються адреса, площа та інші ознаки земельної ділянки, у зв`язку з чим, зазначені доводи позивача є неприйнятними.

Колегія суддів вважає твердження позивача про неможливість встановити, за який саме об`єкт нерухомості ОСОБА_1 повинна сплатити спірний податок та предмет нарахування сум податку, з огляду на відсутність обов`язкового реквізиту - «Призначення платежу», хибними, оскільки із досліджених судом апеляційної інстанції спірних податкових повідомлень-рішень чітко вбачається призначення платежу, а саме «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової/нежитлової нерухомості».

Відповідно до п.п. 58.1.1 п. 58.1 ст. 58 ПК України у податковому повідомленні- рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.

Оскаржувані позивачем у даній справі податкові повідомлення-рішення мають всі реквізити, передбачені положеннями статті 58 ПК України, за змістом якої не слідує безумовного обов`язку контролюючого органу додавати до кожного податкового повідомлення-рішення розрахунок податкового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що відсутність розрахунку до кожного окремого оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення - рішення не є безумовною підставою для їх скасування та не свідчить про безпідставність нарахованих податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п.п. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Проте, позивач із письмовою заявою для проведення звірки розрахунку, виявлення розбіжностей між даними, здійсненого податковим органом, не звертався. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Також, колегією суддів встановлено, що розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, який розраховано позивачу із застосуванням ставки по квартирам та нежитловому приміщенню у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року (47,23 грн) та за дев`ять машиномісць (гаражів) у розмірі 0,1% (4,72 грн) за оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, не є завищеним та цілком відповідає вимогам пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України.

Отже, відсутність розрахунків не можна вважати підставою для визнання недійсними самих податкових повідомлень-рішень, яким платнику визначено відповідне грошове зобов`язання.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 25.02.2021 по справі № 820/302/17.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що відсутність печатки та підпису відповідальної особи у розрахунку, а також складання загального розрахунку по всім податковим повідомленням-рішенням, не може бути підставою для скасування самих податкових повідомлень-рішень

Щодо тверджень позивача про порушення порядку визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід вказати таке.

Так, податок за 2020 рік позивачу нараховано з урахуванням рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові».

Пунктом 2 додатку 1 до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 встановлено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Відповідно до п.5 додатку 1 до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: будівлі готельні - 1 відсоток; будівлі офісні - 1 відсоток; будівлі торговельні - 1 відсоток; гаражі - 0,1 відсотка; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX, мінімальна заробітна плата з 1 січня 2020 року становила 4 723 гривень.

З наявного в матеріалах справи детального розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що нарахований позивачу за 2020 рік вбачається, що контролюючим органом застосовано ставку спірного податку по належним позивачу квартирам та нежитловому приміщенню у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року (47,23 грн), а за дев`ять машиномісць (гаражі) у розмірі 0,1% (4,72 грн), що цілком відповідає вимогам пп. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України.

Позивач, зазначаючи про неправомірність застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік, жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає таке порушення.

Так, посилання позивача на невизначення контролюючим органом типу об`єкта нежитлової нерухомості, що призвело до неправильного застосування ставки податку до нежитлових приміщень не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, оскільки з детального розрахунку, наданого відповідачем, вбачається, що для машиномісць у графі «тип об`єкта» зазначено «гаражі» та застосовано ставку податку у розмірі 0,1%.

Між тим, колегією суддів не встановлено невірного застосування відповідачем при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, який визначено позивачу за оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, ставок податку, визначених п.2 та п.5 додатку 1 до рішення XI сесії Харківської міської ради VII скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачем невірно зазначено у позовній заяві, з чим помилково погодився суд першої інстанції, загальну суму грошових зобов`язань у розмірі 98231,44 грн за спірними податковими повідомленнями-рішеннями, в той час як вона складає 104719,35 грн.

З урахуванням вищенаведеного, доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень - рішень Головного управління ДПС в Харківській області від 01.03.2020 є такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх скасування та, як наслідок, необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи всі встановлені судом апеляційної інстанції обставини в сукупності, а саме щодо наявності у позивача обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також необґрунтованості тверджень позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, щодо протиправності спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління ДПС у Харківській області при прийнятті податкових повідомлень-рішень від 01.03.2020 №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №14-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034, №0-2034 на загальну суму 104719,35 грн діяло на підставі, у спосіб та в межах повноважень, встановлених законом, що зумовлює відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

В силу приписів ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на вищенаведене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 520/15418/21 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 520/15418/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено та підписано 07.11.2022 року