Справа № 620/17756/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Чернігів Справа № 620/17756/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного центру зайнятості про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Чернігівського обласного центру зайнятості (далі також ЧОЦЗ, відповідач) про визнання протиправною відмову відповідача, викладену в листі №392 від 16.10.2021, у знятті з реєстрації трудового договору № 1/4, та зобов`язання відповідача зняти з реєстрації трудовий договір № 1/4, у зв`язку з припиненням його дії на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України - за власним бажанням з 01.07.2014.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що звернулась до відповідача із заявою про припинення трудових відносин та зняття з реєстрації трудового договору за результатами розгляду якої отримала відповідь Чернігівського обласного центру зайнятості від 16.10.2021 № 392, в якій повідомлено, що 21.09.2021 їй призначена допомога по безробіттю як внутрішньо переміщеній особі, однак підстави для проведення дій по зняттю з реєстрації трудового договору № 1/4, що укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , відсутні. Такий висновок відповідача, на думку позивача, є безпідставним, оскільки процедура припинення трудових відносин та зняття з реєстрації трудового договору передбачена положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», які не були враховані відповідачем.

08.09.2022 ухвалою суду справу прийнято до провадження судді Соломко І.І., розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позову, оскільки підставою для зняття трудового договору з реєстрації у спірних правовідносинах є рішення суду про припинення трудових відносин, якій позивачем не надано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.08.2018 № 7408-329 (а.с. 21).

19.10.2021 позивач звернулась до Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою, в якій з поміж-іншого просила зняти з реєстрації трудовий договір № 1/4, укладений між ФОП ОСОБА_2 та позивачем, зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості 05.03.2014. До заяви додала оригінал нотаріально засвідченої заяви про припинення трудових відносин між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 23-24).

За результатами розгляду заяви позивача, 26.10.2021 відповідач листом № 392 повідомив, що підстави для зняття трудового договору № 1/4 відсутні (а.с.25).

Вважаючи вказану відповідь протиправною звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

За частиною другою статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд перевіряє оскаржувану відмову на предмет відповідності критеріям, визначених у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції, станом на нас виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення іншого виду зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до законодавства.

Внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Отже, положення ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у взаємозв`язку з Порядком № 260 слід розуміти так, що до повноважень Державного центру зайнятості віднесено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, за умови: надання нотаріально посвідченої письмової заяви про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви), а у разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи; звернення до нього обох сторін трудових відносин, а у разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості - рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.

Тобто кожна ситуація потребує індивідуального підходу з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення.

Як вже встановив суд, позивач є внутрішньо переміщеною особою та подала відповідачу нотаріальну посвідчену заяву про зняття з реєстрації трудового договору № 1/4.

Вказана заява не надіслана роботодавцю з причин неможливості її відправлення.

У той же час суд враховує, що відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти на окремі території Донецької та Луганської областей.

Згідно розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), м. Авдіївка, Донецької області розташована на лінії зіткнення, що свідчить про неможливість здійснювати пересилання пошти.

Таким чином, позивач не мала можливості надіслати роботодавцю заяву про припинення трудових відносин, оскільки такі відправлення на вказану територію не приймаються.

Вказані обставини свідчать про наявність перешкод для позивача у реалізації права на соціальний захист.

Суд зазначає, що у відповіді від 16.10.2021 № 392 відповідачем зазначено про відсутність підстав для зняття з реєстрації трудового договору, оскільки проведення вказаних дій можливо лише за умови присутності як роботодавця так і працівника з відповідними документами.

Однак вказані доводи суд відхиляє, оскільки положеннями ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» чітко визначена можливість надання працівником нотаріально посвідченої письмової заяви про припинення працівником трудових відносин у разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, яка подана позивачем.

Оцінюючи обґрунтованість спірної відмови відповідача від 16.10.2021 № 392, суд виходить із того, що відповідне рішення має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час розгляду його прийняття, а відмова в даному випадку має відповідати вимогам Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом №8475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal v. the United Kingdom", заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа "Щокін проти України") зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, викладена в листі Чернігівського обласного центру зайнятості від 16.10.2021 № 392, прийнята необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких він спрямований, а тому підлягає визнанню протиправною.

При цьому суд вважає застосувати положення п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України та зобов`язати відповідача зняти з реєстрації трудовий договір № 1/4, укладений між ФОП ОСОБА_2 та позивачем, зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості 05.03.2014.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні, оскільки позивача звільнено від його сплати.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Чернігівського обласного центру зайнятості, викладену у листі від 16.10.2021 № 392, у знятті з реєстрації трудового договору № 1/4.

Зобов`язати Чернігівський обласний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 1/4, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості 05.03.2014.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 ), рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Чернігівський обласний центр зайнятості вул.Коцюбинського, 40,м.Чернігів,14000 .

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2022 року.

Суддя І.І. Соломко