Справа № 500/3163/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3163/22

07 листопада 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 02.05.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 02.05.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.07.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.08.2022 повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було прийнято рішення в якому зазначалось, що пенсію за віком призначити не має законних підстав оскільки загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 3 місяці 3 днів із необхідних 29 років, а період по трудовій книжці до стажу роботи позивача не будуть зараховані у зв`язку з неможливості прочитати печатки при звільненні.

Беручи до уваги те, що факт роботи ОСОБА_1 з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998, з 10.11.1998 по 05.05.1999 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003 на підставі договору підтверджується відомостями трудової книжки, яка була пошкоджена шляхом залиття її, а у зв`язку з війною між Україною і Росією позивач позбавлений можливості на отримання уточнюючих довідок, що не може бути підставою для обмеження у реалізації конституційного права на соціальний захист, позивач вважає вказану відмову в призначенні пенсії протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

27.09.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1 від 03.08.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Страховий стаж позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку становить 23 роки 2 місяці 20 днів. До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, непридатною для читання, з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.10.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою непридатною для читання; з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування); з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування). Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу ( 29 років). Водночас призначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Відтак, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені під час розгляду заяви позивача. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив, поданому до суду 20.10.2022, позивач відзначив, що відповідачі пропонували позивачу надати уточнюючі довідки для підтвердження роботи. 05.10.2022 позивачем було повторно звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії та надання уточнюючих довідок про періоди роботи в районах Крайньої Півночі, відповідач відмовив у врахуванні цих довідок так як вони були видані на території Російської Федерації.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач протягом трудової діяльності працював на різних посадах, що підтверджується відомостями його трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.14-22).

27.07.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.41).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області№1 від 03.08.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років (а.с.37). Страховий стаж позивача становить 23 роки 2 місяці 20 днів (а.с.40). За доданими документами до страхового стажу позивача не враховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, непридатною для читання; з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.08.2022 №2600-0210-8/95914 позивачу повідомлено про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.38-39).

05.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав архівні довідки від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431 про періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998 (а.с.60-61).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 14.10.2022 №2600-0210-8/133137 позивачу повідомлено про відмову в призначенні пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.59). За доданими документами до страхового стажу позивача не враховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998 згідно довідок про стаж роботи, виданих Російською Федерацією від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431, оскільки такі підлягають перевірці (до набрання чинності закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з Російською Федерацією припинено); з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

За приписами п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, які узгоджуються з нормами п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З матеріалів справи видно, що стаж роботи ОСОБА_1 підтверджується відомостями її трудової книжки та архівних довідок від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у рішенні №1 від 03.08.2022 послалось на те, що за доданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 2 місяці 20 днів, до якого не зараховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, непридатною для читання; з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 18.02.1997 по 27.05.1998, оскільки запис про звільнення непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір (відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві в листі від 14.10.2022 №2600-0210-8/133137 послалось на те, що за доданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 2 місяці 20 днів, до якого не зараховано періоди: з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998 згідно довідок про стаж роботи, виданих Російською Федерацією від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431, оскільки такі підлягають перевірці (до набрання чинності закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з Російською Федерацією припинено); з 27.08.1996 по 12.02.1997, оскільки запис про звільнення засвідчений підписом відповідальної особи, який непридатний для читання; з 10.11.1998 по 05.05.1999, оскільки дата звільнення непридатна для читання; з 01.08.2002 по 11.11.2002, оскільки запис про прийняття непридатний для читання, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні; з 12.11.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутній трудовий договір та дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Так, відомості трудової книжки ОСОБА_1 про її роботу містять недоліки.

Суд погоджується з відповідачами, що у трудовій книжці позивача запис (дата) про звільнення у період роботи в районах Крайньої Півночі з 10.11.1998 по 05.05.1999 та запис (дата) про прийняття у період з 01.08.2002 по 11.11.2002 непридатні для читання. Дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування також відсутні.

Для можливості зарахування даних періодів роботи позивачу рекомендовано надати уточнюючі довідки в силу вимог п.3 Порядку №637.

У спірних правовідносинах довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати на підставі первинних документів, які б містили відомості про періоди роботи ОСОБА_1 з 10.11.1998 по 05.05.1999 та з 01.08.2002 по 11.11.2002 відповідачам не було представлено, а тому суд не вбачає законних підстав для зарахування до її страхового стажу вказаних спірних періодів роботи.

Разом з тим, позивачем було надано архівні довідки від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431 про періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998.

Проте до стажу позивача не враховано вказані періоди згідно довідок про стаж роботи, виданих Російською Федерацією, оскільки такі підлягають перевірці (до набрання чинності закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з Російською Федерацією припинено).

З приводу неможливості проведення перевірки змісту довідок від 11.07.2022 №01/7/3/9425 та №01/7/3/9431, слід зазначити, що перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні спірних періодів при призначенні позивачу пенсії.

З огляду на те, що відсутність можливості провести перевірку відповідності записів довідки первинним документам не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на заявника, то до стажу позивача безпідставно не враховано періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1991 по 06.06.1996 та з 18.02.1997 по 27.05.1998.

Водночас, такий недолік запису трудової книжки про період роботи в районах Крайньої Півночі з 27.08.1996 по 12.02.1997 як непридатність для читання підпису відповідальної особи, яким засвідчено запис про звільнення, що фактично існує, не може бути підставою для виключення такого періоду з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, та, у свою чергу, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідках.

Серед іншого, у матеріалах справи міститься трудовий договір між працівником і фізичною особою, ОСОБА_1 , від 12.11.2002, зареєстрований Святошинським районним центром зайнятості м.Києва 13.11.2002 за №1576/2 та розірваний 30.12.2004 (а.с.13).

Неврахування до страхового стажу періоду з 12.11.2002 по 31.12.2003, що входить до періоду роботи з 12.11.2002 по 30.12.2004 на підставі договору №1576/2 від 13.11.2002 та відповідає записам трудової книжки позивача, пов`язане з відсутністю даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Таким чином, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судому в постанові від 02.08.2022 у справі №560/4616/20, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачу, але не сплачувались страхувальником страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що період роботи з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці та відомостям архівних довідок, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а певні формальні неточності не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів, та про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1 від 03.08.2022 та дій Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" критеріям правомірності, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже такі є протиправними, рішення підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначеної норми, у її взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, наявність у позивача не менше 29 років страхового стажу.

Разом з тим, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Як видно матеріалів справи, позивач працював у місцевостях Крайньої Півночі, що підтверджується записами у трудовій книжці та відомостями архівних довідок.

У відповідності до п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі"", яким обумовлено зараховувати працівникам кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них районах після 01 березня 1960 року за один рік і шість місяців при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Після 01 січня 1991 року питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації") врегульовано міжнародними угодами, підписаними Україною та Російською Федерацією.

Так, Україна та Російська Федерація є учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до ст.1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст.6 цієї Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, оскільки у спірних правовідносинах перевірка пільгового стажу позивача відповідачем не здійснювалась, суд вбачає у необхідності захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 800,00 грн. згідно квитанції №4679-6570-7514-3155 від 03.09.2022 на суму 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (а.с.4).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області№1 від 03.08.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.12.1991 по 06.06.1996, з 27.08.1996 по 12.02.1997, з 18.02.1997 по 27.05.1998 в районах Крайньої Півночі та з 12.11.2002 по 31.12.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 400 (чотириста) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 400 (чотириста) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ 53, 04053, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.