Справа № 240/23801/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 листопада 2022 року м. Житомир справа № 240/23801/22

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Лавренчук О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу, ноновлення на на службі,

встановив:

ОСОБА_1 27.09.2021 (відмітка на поштовому конверті) звернувся о суду з позов до Головного управління ДФС у м.Києві у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової адміністрації у м.Києві від 29 березня 2005 року №97-о в частині звільнення ОСОБА_1 з податкової міліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі у розпорядженні Головного управління ДФС у м.Києві.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

До суду 04.11.2022 надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що теоретично доступні позивачеві згідно з законодавством заходи юридичного захисту від незаконного звільнення на практиці за конкретних обставин були неефективними до 29.03.2021. Вважає, що строк звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення і поновлення на службі пропущений з поважних, об`єктивних, незалежних від волі та пове дінки позивача обставин, що пов`язані з дійними істотними перешкодами і труднощами: тривалий розгляд справи №2-П-357/06 (про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди) і перегляд постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.06.2006, винесеній у тій справі; введення Головним управлінням ДФС у м. Києві в оману судів і позивача шодо "повного розрахунку" при звільненні. З позовом, до якого додається ця заява про поновлення строку звернення до суду, ОСОБА_1 звертається через незначний проміжок часу після ознайомлення з постановою Верховного Суду від 18.08.2022 у справі №240/41471/21 та встановлення адреси для листування Головного управління ДФС у м. Києві.

Суддя, розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначає наступне.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі й у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Вирішальним для визначення додержання особою строків звернення до суду є встановлення часу, коли особа фактично дізналася або повинна була дізнатися про зміст оскаржуваного рішення.

Саме такий критерій закріплений статтею 122 КАС України, а передбачена можливість поновлення таких строків не має автоматичного характеру у разі зазначення особою про його пропуск, як на її думку, з поважних причин або доведення наявності підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З огляду на те, що прийнятий відносно позивача наказ є актом індивідуальної дії та безпосередньо стосується припинення проходження позивачем публічної служби, оскільки саме з цього часу трудові відносини припинилися, то саме позивач є особою, яка зацікавлена в його оскарженні у разі незгоди, у визначені законом строки. При цьому, реалізація позивачем права на оскарження підстав несвоєчасного розрахунку при його звільненні залежить виключно від його власного волевиявлення.

Натомість, наведені позивачем причини пропуску строку є суто суб`єктивними і не пов`язані із дійсно непереборними обставинами. Крім того, позивач не обґрунтовує причини неможливості оскарження неправомірності та несвоєчасність розрахунку при звільненні у межах розгляду справи №2-п-357/06 про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди або одразу після звільнення з публічної служби.

Суд зазначає, що саме з 29.03.2005, тобто із дня звільнення позивача з публічної служби позивач мав реальну можливість дізнався про порушення свого права, тобто саме з цієї дати починається відлік місячного строку для звернення до суду з даною позовною заявою.

Однак до адміністративного суду із даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Державної податкової адміністрації у м.Києві від 29 березня 2005 року №97-0 в частині звільнення з податкової міліції ОСОБА_1 звернувся лише 29.07.2022 (відмітка на поштовому конверті), тобто з пропуском місячного строку.

Таким чином, обставини, на які посилається у заяві позивач, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом. Зокрема, позивачем не обґрунтовано причини тривалого очікування з дня звільнення - 29.03.2005 до моменту розгляду справи №240/229/20 у всіх судових інстанціях, не вказано про об`єктивну неможливість звернутися до суду в межах строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, та не вчинення ним жодних дій з метою запобігання пропуску встановленого законом строку для оскарження протиправності звільнення, що, з огляду на наведене, могло б засвідчити про його намір відновити свої порушені права.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою та п"ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані позивачем підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою про визнання визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової адміністрації у м.Києві від 29 березня 2005 року №97-о в частині звільнення ОСОБА_1 з податкової міліції, є неповажними.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , що не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Лавренчук