Справа № 640/35252/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Київ № 640/35252/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.10.2021 року №8.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що відповідачем протиправно складено податкове повідомлення-рішення від 26.10.2021 №8 з податку на доходи фізичних осіб, на підставі необґрунтованого висновку акту камеральної перевірки від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21.

Позивач стверджує, що відповідач надав помилкову оцінку договору про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0, розцінивши цільове призначення (мету) кредиту за цим договором як для особистих потреб позичальника, а саме для придбання іменних цільових безпроцентних облігацій, як наслідок вказав, що вказаний договір не спрямований на отримання іпотечного житлового кредиту. Помилковість вказаного висновку позивач пояснює тим, що за договором про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0 вона отримала кошти на придбання іменних цільових безпроцентних облігацій, придбання яких за договором бронювання об`єкту інвестування від 25.02.2008 №2-18-158 необхідне для їх подальшого обміну на майнові права на квартиру в побудованому житловому будинку.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зауважив, що платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом. При цьому, кредитний договір платника податку, який бажає нарахувати податкову знижку на частину суми процентів, сплачених за користування іпотечним житловим кредитом, повинен відповідати, зокрема, таким умовам: у кредитному договорі зазначено, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

За результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи поданої за 2020 рік встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 завищено суму витрат для дозволених на включення до податкової знижки, оскільки відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0 цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для придбання іменних цільових безпроцентних облігацій. Вказане, на думку відповідача, свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екско Плюс» з метою залучення коштів на фінансування будівництва об`єкту інвестиції: відповідно до проектної документації (І черга будівництва) двох житлових багатоповерхових будинків з вбудованими та спеціально пристосованими приміщеннями для суспільного використання, а також автостоянка, будівництво якого здійснюється Емітентом (ТОВ «Екско Плюс») у місті Києві за будівельною адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60, здійснило випуск іменних безпроцентних цільових облігацій.

Інформацію про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій ТОВ «Екско Плюс», зареєстровано Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку 17.09.2007 та опубліковано 18.09.2007 у виданні «Бюлетень. Цінні папери України» №210 (2140).

Враховуючи умови емісії іменних безпроцентних (цільових) облігацій, які випустило ТОВ «Екско Плюс», ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Екско Плюс» договір бронювання об`єкту інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 (Договір бронювання).

Згідно пункту 1.1 Договору бронювання:

- облігація - іменна безпроцентна (цільова) облігація випущена Емітентом. Одна облігація за умови виконання Інвестором вимог Інформації про випуск та цього Договору, надає право на отримання у власність 0,01 (однієї сотої) квадратного метра загальної площі Об`єкта інвестування;

- об`єкт будівництва - відповідно до Проектної документації (І черга будівництва) два житлових багатоповерхових будинки з вбудованими та спеціально пристосованими приміщеннями для суспільного використання, а також автостоянка, будівництво яких здійснюється у місті Києві за будівельною адресою: проспект 40-річчя Жовтня. 60. Адреса Об`єкта будівництва та його складових частин визначатиметься після прийняття Об`єкта будівництва зі всіма складовими частинами в експлуатації в порядку, встановленому законодавством України;

- об`єкт інвестування - житлове приміщення (квартира), яке розташоване в Об`єкті будівництва, детальна характеристика якого наведена в пункті 2.3. Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору бронювання Емітент зобов`язується здійснити Бронювання за Інвестором Об`єкта інвестування та передати його у власність Інвестору шляхом погашення Пакету Облігацій, а Інвестор зобов`язується в порядку та в строки, визначені цим Договором та Інформацією про випуск набути право власності на Пакет Облігацій та пред`явити його до погашення Емітенту.

Згідно з пунктом 2.3 Договору бронювання характеристика Об`єкта Інвестування відповідно до Проектної документації: найменування: квартира; будівельний номер: 2-18-158; поверх: 18; будинок: 2; проектна загальна площа: 119,14; проектна житлова площа: 65,78; кількість кімнат: 3.

Відповідно до пункту 3.1. Договору бронювання для отримання у власність Об`єкта інвестування Інвестор зобов`язаний набути право власності на Пакет Облігацій шляхом укладення Договору купівлі-продажу Облігацій з Продавцем та здійснити оплату вартості Пакету Облігацій за рахунок власних коштів та/або за рахунок коштів, отриманих в якості кредиту від банку, згідно з графіком, визначеним в п. 3.2. цього Договору та договором купівлі-продажу Облігацій.

Згідно з пунктом 4.1. Договору бронювання погашення Пакету Облігацій відбувається після завершення будівництва Об`єкта будівництва, введення його в експлуатацію (всіх його складових). Погашення Пакету Облігацій (у тому числі дострокове) до моменту прийняття Державною приймальною комісією Об`єкта будівництва (зі всіма його складовими частинами) в експлуатацію як закінченого будівництвом об`єкта не передбачається.

Відповідно до пункту 4.10 Договору бронювання Емітент погашає Облігації шляхом передачі у власність Інвестору Об`єкта Інвестування та майнових прав, пов`язаних з ним у випадку наявності у власності Інвестора Пакету Облігацій, визначеного в п.2.5. цього Договору.

Згідно з підпунктом 4.14.2 пункту 4.14 Договору бронювання оформлення документів, які підтверджують погашення Облігацій буде здійснюватися за вибором Емітента, зокрема, шляхом укладення між Сторонами договору міни Об`єкта інвестування на Пакет Облігацій.

З метою інвестування та фінансування витрат для придбання Квартири через купівлю іменних безпроцентних (цільових) облігацій, які для таких потреб випустило ТОВ «Екско Плюс», а також для отримання у власність Квартиру, ОСОБА_1 уклала:

1) договір купівлі-продажу облігацій від 07.04.2008 №2-8-158:335-12-БД/08, на умовах якого ОСОБА_1 придбала право власності на пакет облігацій у кількості 11 914 штук за 1 421 492,86 грн., які за договором бронювання необхідно було їй придбати для обміну на квартиру;

2) договір про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0, на умовах якого ОСОБА_1 отримала в АКБ «УкрСиббанк» кредит строком до 22.04.2038 для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири - оплати вартості пакета облігацій, які їй необхідно було придбати та в подальшому обміняти на квартиру;

3) договір іпотеки №83745, посвідчений 22.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1466 (договір іпотеки), за яким ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала АКБ «УкрСиббанк» в іпотеку житлову нерухомість, яка знаходиться в стадії будівництва (об`єкт інвестування), а саме: трикімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 , проектною загальною площею 119,14 кв.м., проектною житловою площею 65,78 кв.м., будівельна адреса якої згідно з укладеним договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 року: АДРЕСА_3 , яка стане власністю ОСОБА_1 у майбутньому.

Після завершення будівництва та набуття ОСОБА_1 прав власності на квартиру в обмін за переданий нею пакет облігацій, між ОСОБА_1 та банком було підписано договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідчений 11.01.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №20. З урахуванням вказаних змін ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 123,60 кв.м., житловою площею 67,80 кв.м., що складається з 3-х кімнат і розташована за адресою: АДРЕСА_4 та є власністю ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. від 21.05.2010 за реєстровим №3352, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 08.06.2010 у реєстрову книгу №642-72 за номером №46135.

4) договір застави майнових прав №2382 від 22.04.2008, на умовах якого ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала в заставу майнові права за Договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25.02.2008 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 ;

5) договір застави цінних паперів (облігацій) №561 від 22.04.2008, згідно якого ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.04.2008 передала в заставу цінні папери, а саме іменні безпроцентні (цільові) облігації у бездокументарній формі випуску, які засвідчують внесення їх власником грошових коштів за договором купівлі-продажу облігацій від 07.04.2008 №2-8-158;335-12-БД/08, та надають такому власникові право на отримання об`єкту інвестування, а саме: трикімнатної квартири в багатоквартирному житловому будинку першої черги будівництва житловому комплексі, що знаходиться за будівельною адресою: АДРЕСА_3 ;

6) договір міни, посвідчений 21.05.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №5352 (Договір міни), на умовах якого ОСОБА_1 передала у власність ТОВ «Екско Плюс» Пакет Облігацій (11 914 штук), а ТОВ «Екско Плюс» в обмін передало ОСОБА_1 об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_5 .

ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію її права власності на квартиру 08.06.2010, а зареєструвала своє основне місце проживання в квартирі - 11.09.2014.

У 2020 році ОСОБА_1 сплатила відсотки за договором про надання споживчого кредиту від 22.04.2008 №0 та подала декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік у якій самостійно визначила суму, на яку зменшується податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у зв`язку використанням права на податкову знижку у розмірі 21048,83 грн.

22.09.2021 контролюючим органом проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21.

У ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 порушення ОСОБА_1 вимог підпункту 14.1.170 пункту 14.1 статті 14, підпункту 166.2.1 пункту 166.2 статті 166, підпункту 166.3.1 пункту 166.3 статті 166, пункту 175.1 статті 175 ПК України, шляхом завищення суми податку на доходи фізичних осіб, яка зазначена ОСОБА_1 у податковій декларації як така, що підлягає поверненню з бюджету на 17673,83 грн.

На підставі вказаного висновку акту від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.10.2021 №8, яким зменшено суму податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку з 21048,83 грн. до 3375 грн. та зазначив відхилення у розмірі 17673,83 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 26.10.2021 №8, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Аналіз наведених норм свідчить, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях з податку на прибуток, (розрахунках) платника податків.

Згідно змісту та форми акта від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 контролюючим органом проведена саме камеральна перевірка.

Так, згідно акту від 22.09.2021 №71160/Ж5/26-15-24-18-21 контролюючий орган проводив перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи, поданої за 2020 рік.

При цьому, під час перевірки були використані наступні документи: декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік; дані з ЦБ ДРФО ДФС України щодо нарахованого (виплаченого) доходу та нарахованого (перерахованого) податку (форма - 1 ДФ); довідка; договору про надання споживчого кредиту; договору іпотеки; паспорту; меморіальних ордерів.

В той же час, вказані документи відповідно до пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України є предметом саме документальної, а не камеральної перевірки.

На відміну від камеральної перевірки, документальна невиїзна перевірка потребує наявності наказу про призначення документальної перевірки та обов`язкового доведення до відома платника податків про дату та місце її проведення. Однак, згідно матеріалів справи не встановлено, а відповідачем не доведено оформлення та направлення позивачу вказаних документів.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про порушення відповідачем порядку призначення та проведення вказаної перевірки, що вказує на її незаконність та, як наслідок, протиправність прийнятого за висновками такої перевірки податкового повідомлення-рішення від 26.10.2021 №8.

Щодо висновків відповідача про допущення позивачем зазначених порушень суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 166.1 статті 166 ПК України платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року.

Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Підпункт 14.1.170 пункту 14.1 1 статті 14 ПК України визначає, що податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 166.2 статті 166 ПК України до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), а також копіями договорів за їх наявності, в яких обов`язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Оригінали зазначених документів не надсилаються контролюючому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку давності, встановленого цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом протягом звітного податкового року, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

Підпункт 166.4.2 пункту 166.4 статті 166 ПК України передбачає, що загальна сума податкової знижки, нарахована платнику податку в звітному податковому році, не може перевищувати суми річного загального оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого як заробітна плата, зменшена з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 175.1 статті 175 ПК України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Пункт 175.2 статті 175 ПК України передбачає, що у разі якщо будинок (квартира, кімната) купується за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку протягом звітного податкового року в рахунок його погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

У разі якщо будинок (квартиру, кімнату) збудовано за рахунок іпотечного житлового кредиту, частина суми процентів, що включається до податкової знижки платника податку - позичальника іпотечного житлового кредиту, нарахована в перший рік погашення такого кредиту, може бути включена до податкової знижки за результатами звітного податкового року, в якому збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання, з послідовним перенесенням права на включення до податкової знижки наступних щорічних фактично сплачених платником податку сум процентів протягом передбаченого пунктом 175.4 цієї статті строку дії права на включення частини таких процентів до податкової знижки. При цьому загальний розмір частини суми процентів, дозволених для включення до податкової знижки, дорівнює добутку суми процентів, фактично сплачених платником податку - позичальником протягом відповідного звітного податкового року, що враховується в погашення, і коефіцієнта, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки, розрахованого відповідно до пункту 175.3 цієї статті.

За приписами пункту 175.3 статті 175 ПК України коефіцієнт, що враховує мінімальну площу житла для визначення податкової знижки на суму процентів за іпотечним житловим кредитом, обчислюється за такою формулою:

К = МП/ФП,

де К - коефіцієнт;

МП - мінімальна загальна площа житла, що дорівнює 100 квадратним метрам;

ФП - фактична загальна площа житла, що будується (придбавається) платником податку за рахунок іпотечного кредиту.

У разі якщо цей коефіцієнт більший ніж одиниця, до податкової знижки включається сума фактично сплачених процентів за іпотечним кредитом без застосування такого коефіцієнта.

Відповідно до пункту 175.4 статті 175 ПК України право на включення до податкової знижки суми, розрахованої згідно з цією статтею, надається платнику податку за одним іпотечним кредитом протягом 10 послідовних календарних років починаючи з року, в якому: об`єкт житлової іпотеки придбавається; збудований об`єкт житлової іпотеки переходить у власність платника податку та починає використовуватися як основне місце проживання.

Згідно підпункту 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п`ять повних календарних років для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), то надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Судом встановлено, що підставою прийняття спірного рішення слугував висновок відповідача про те, що за результатами камеральної перевірки податкової декларації про майновий стан і доходи, поданої за 2020 рік встановлено, що ОСОБА_1 завищено суму витрат для дозволених на включення до податкової знижки, оскільки відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 цільове призначення (мета) кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме для придбання іменних цільових безпроцентних облігацій. Відповідач, з посиланням на Закон України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV, зауважив, що кредитний договір платника податку, який бажає нарахувати податкову знижку на частину суми процентів, сплачених за користування іпотечним житловим кредитом, повинен відповідати, зокрема, таким умовам: у кредитному договорі зазначено, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

Вказані доводи відповідача суд оцінює критично.

Так, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, що діяла у 2008 році) об`єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об`єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та Фінансування будівництва таких об`єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного Інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Суд зазначає, що для придбання прав на квартиру ОСОБА_1 , виходячи з умов інвестування в об`єкт інвестування, та враховуючи вимоги частини третьої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», а також умови договору бронювання, мала придбати у ТОВ «Екско Плюс» іменні безпроцентні (цільові) облігації, які в подальшому обміняти на квартиру в побудованому житловому будинку.

З огляду на відсутність коштів для придбання пакета облігацій для обміну на квартиру, позивач уклала договір про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0, на умовах якого ОСОБА_1 отримала в АКБ «УкрСиббанк» кредит строком до 22 квітня 2038 року для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири - оплати вартості пакета облігацій, які їй необхідно було придбати та в подальшому обміняти на квартиру.

Для забезпечення виконання позивачем умов договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 укладено також договір іпотеки №83745, посвідчений 22 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1466 (договір іпотеки), за яким ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 квітня 2008 року передала АКБ «УкрСиббанк» в іпотеку житлову нерухомість, яка знаходиться в стадії будівництва (Об`єкт інвестування), а саме: трикімнатну квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2 , проектною загальною площею 119,14 кв.м., проектною житловою площею 65,78 кв.м., будівельна адреса якої згідно з укладеним Договором бронювання об`єкта інвестування №2-18-158 від 25 лютого 2008 року: АДРЕСА_3 , яка стане власністю ОСОБА_1 у майбутньому.

Після завершення будівництва та набуття ОСОБА_1 прав власності на квартиру в обмін за переданий нею пакет облігацій, між ОСОБА_1 та банком підписано договір про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідчений 11 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. та зареєстрований в реєстрі за №20. З урахуванням вказаних змін ОСОБА_1 у забезпечення своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 квітня 2008 року передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 123,60 кв.м., житловою площею 67,80 кв.м., що складається з 3-х кімнат і розташована за адресою: АДРЕСА_4 та є власністю ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. від 21 травня 2010 року за реєстровим №3352, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна від 08 червня 2010 року у реєстрову книгу №642-72 за номером №46135.

Таким чином, банком за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 надано ОСОБА_1 кредит зі строком його повернення до 22 квітня 2038 року саме для фінансування витрат ОСОБА_1 , пов`язаних з придбанням квартири у житловому будинку на стадії його будівництва, що була надана у власність ОСОБА_1 , з прийняттям Банком такого житла в іпотеку.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що кошти, отримані позивачем за договором про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0, відповідають ознакам іпотечного житлового кредиту, які визначені підпунктом 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 ПК України, адже вказані кошти надані:

- позивачу як фізичній особі банківською установою;

- строком не менш як на п`ять повних календарних років;

- для фінансування витрат, пов`язаних з придбанням квартири;

- у власність позичальника, з прийняттям кредитором такої квартири у заставу.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про невідповідність договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0 вимогам Закону України «Про іпотеку» щодо зазначення у кредитному договорі про те, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

Так, вимоги до іпотечного договору визначені у статті 18 Закону України «Про іпотеку», згідно якої іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, адресу постійного місця проживання та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов`язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов`язання.

У разі якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Суд зазначає, що іншими нормами Закону України «Про іпотеку» також не передбачено обов`язкового зазначення у кредитному договорі про те, що ціллю його надання є придбання (будівництво) житла, яке приймається кредитором у заставу.

До того ж, вказана квартира передана позивачем у заставу згідно договору іпотеки від 22 квітня 2008 року №83745, а не договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0.

ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності квартиру 08 червня 2010 року, а зареєструвала своє основне місце проживання в квартирі - 11 вересня 2014 року.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач у 2014 році отримала право до 2024 року декларувати як податкову знижку частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

До того ж, як зазначила позивач та не заперечив відповідач, ОСОБА_1 користувалась вказаною податковою знижкою у 2014-2016 роках без жодних заперечень з боку відповідача, що свідчить про суперечливість та непослідовність позиції контролюючого органу.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач має право на податкову знижку у 2020 році у розмірі частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом 2020 року на умовах договору про надання споживчого кредиту від 22 квітня 2008 року №0.

Наведене свідчить про необґрунтованість висновків відповідача, а отже й про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.10.2021 №8.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06).

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення, а доводи позивача та матеріали справи свідчать про протилежне, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И РІ Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.10.2021 №8.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа