Справа № 280/10721/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Справа № 280/10721/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вул. Гагаріна, буд. 2-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивачки з урахуванням повного розміру її заробітку (доходу);

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки з урахуванням повного розміру її заробітку (доходу), включаючи районний коефіцієнт та північну надбавку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 27.09.2021 вона звернулася до ГУ ПФУ у Запорізькій області з заявою щодо перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату за період роботи в районах Крайньої Півночі, але за виключенням сум районних коефіцієнтів та північних надбавок. Проте рішенням відповідача №15425-14130/Б-02/8-0800/21 від 28.10.2021 їй було відмовлено в задоволенні заяви. Позивач вважає вказане рішення таким, що суперечить закону, а дії відповідача протиправними. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 15.11.2021 позов був залишений без руху, позиваці наданий строк для усунення недоліків позову.

25.11.2021 від позивачки до суду надійшла заява на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 30.11.2021 було відкрите спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку письмового провадження. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив та документи на його обґрунтування.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідно до ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 № 1480-І, особам, які проживають у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсій враховується фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта. При вибутті цих осіб у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 і 78 цього Закону (ч.3 ст.96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 № 1480-І). При цьому ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, ні Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.2019 № 1788-XII не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

04.01.2022 від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, в якій наведені заперечення проти тверджень відповідача.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

З 12.08.1999 позивачці була призначена пенсія по старості (за віком) за законами російської федерації.

Позивачка є громадянкою російської федерації, яка мешкає в України та з 01.11.2001 отримує пенсію за віком в Україні та перебуває на обліку у відповідача.

27.09.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо попереднього рахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату № 22 від 31.01.2019, №22/4 від 01.02.2019, №22/2 від 31.01.2019, №22/3 від 31.01.2019, виданих Архівним відділом Адміністрації м. Нягань (росія). Зазначеними архівними довідками визначений розмір заробітної плати (в рублях) за періоди з вересня 1991 року по грудень 1994 року, з січня 1995 року по грудень 1998 року, з січня 1999 року по серпень 2001 року, в тому числі районні коефіцієнти та північна надбавка.

Листом від 28.10.2021 №15425-14130/Б-02/8-0800/21 відповідач повідомив позивачку про те, що їй було визначено найбільш вигідний період заробітної плати та проведено попередній розрахунок пенсії. Додатково роз`яснено, що для обчислення пенсії із заробітної плати за періоди роботи в районах Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі перерахунок проводиться з виключенням сум районних коефіцієнтів та північних надбавок.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на норми Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

За приписами ст. 5 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 при переселенні особи, якій була призначена пенсія у відповідності із частиною 3 статті 14 Закону РРФСР "Про державні пенсії в РРФСР", з території Російської Федерації на територію України виплата цієї пенсії продовжується за новим місцем проживання компетентними органами російської федерації до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України з урахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Відтак, посилання позивачки у спірних правовідносинах на Тимчасову угоду між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993, оскільки пенсія позивачці виплачується не компетентними органами російської федерації, а територіальним органом Пенсійного фонду України (доказів іншого матеріали справи не містять).

За приписами ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Пунктом 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що обчислення пенсії проводиться з заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Відповідно до ст. 7 Угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Отже, з урахуванням наведених норм міжнародного договору, у зв`язку із переселенням позивачки в Україну виплата їй пенсії по старості в росії була припинена, а в Україні призначена пенсія за віком за законодавством України.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Особам, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про заробітну плату, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, який введений в дію з 01.01.1992, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно з ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Пунктом 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), зокрема, отримувані особою до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), (до 01.07.1998) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Районний коефіцієнт - показник відносного збільшення заробітної плати з метою компенсації додаткових витрат і підвищених витрат праці, пов`язаних з виконанням роботи і проживанням в регіонах з важкими кліматичними умовами.

Тобто, такий коефіцієнт пов`язаний саме із проживанням та роботою особи на території, в тому числі, районів Крайньої Півночі.

Аналогічний правовий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 348/1660/16, в якому крім того колегія суддів також зазначає, що ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту. Додатково зазначає, що необґрунтовані посилання судів попередньої інстанції на Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 07.06.2018 № 345/3172/17 наведений правовий висновок, відповідно до якого положення статті 14 Федерального закону російської федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється урядом російської федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання. При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта). Аналогічні положення було закріплені і в частині третій ст. 96 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 №1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в Україні позивачці було призначено пенсію відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07.07.2003 № 1058-IV.

Разом з тим, на час звернення позивачки із заявою про перерахунок пенсії відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07.07.2003 № 1058-IV, вона вибула за межі території Крайньої Півночі на територію України. Відповідно до законодавства України, пенсія за вибором осіб обчислюється в порядку передбаченому Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07.07.2003 № 1058-IV, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами та північною надбавкою.

Отже, позовні вимоги, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (вул. Гагаріна, буд. 2-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, та виконання вимог ст.ст. 160 та 161 КАС України, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано «08» листопада 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль