Справа № 140/5180/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року ЛуцькСправа № 140/5180/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального управління сил територіальної оборони Захід (в/ч НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (100 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) про визнання скасування пункту наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Регіонального управління сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (100 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) про скасування пункту 37 наказу №27РС від 14 липня 2022 року начальника регіонального управління сил територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 на посаді механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення управління. Відповідно до наказу начальника регіонального управління сил територіального оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за №27РС від 14 липня 7022 року позивач увільнений із займаної вищезазначеної посади із призначений до НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_5 окремої бригади територіальної оборони цього самого регіонального управління цих самих сил збройних сил України. Згідно зі ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 25.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (100 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за його ініціативою 24.02.2022 командиром військової частини НОМЕР_3 у відповідності до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 24.02.2022.

Обставин, у зв`язку з якими ОСОБА_1 не підлягав призову на військове службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлено не було.

Пунктом 37 наказу №27РС від 14.07.2022 начальника Регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення управління 100-ї ОБрТО солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено номером обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 212 ОБТО.

Метою переміщення військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1 , була службова необхідність в комплектуванні 212 ОБТО особовим складом для забезпечення виконання вказаною військовою частиною завдань щодо оборони країни, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

В свою чергу, вивченням військовою частиною НОМЕР_3 усіх наявних відомостей щодо особи ОСОБА_1 , його сімейного стану, стану здоров`я, існування інших обставин, що могли мати значення (в тому числі, інформації, вказаній особисто ОСОБА_1 у власноручно заповненій ним анкеті), було встановлено:

- відсутність обставин, які унеможливлювали проходження ОСОБА_1 військової служби у місцевості, до якої він підлягав переміщенню, зокрема, відсутність відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, який би підтверджував наявність таких обставин;

- відсутність обставин, які унеможливлювали проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої він підлягав переміщенню, зокрема, відсутність відповідних підтверджуючих документів;

- відсутність потреби у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, зокрема, відсутність відповідних підтверджуючих документів.

Так, згідно власноручно заповненої анкети, військовослужбовець ОСОБА_1 на момент прийняття рішення щодо його переміщення офіційно перебував у шлюбі, мав двох дітей (2004 та 2019 р.н), в графі щодо наявності батьків жодних відомостей не вказав, інших даних, які могли б мати значення, не зазначив.

При цьому, з 16.07.2022, коли військовослужбовець ОСОБА_1 , з його слів, дізнався про прийняття рішення про його переміщення, до 03.08.2022, коли наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 03.08.2022 №206 (по стройовій частині) його виключено зі списків особового складу вказаної військової частини та вручено припис про вибуття до в/ч НОМЕР_6 (212 ОБТО), жодних документів, які б підтверджували неможливість вказаного переміщення або необхідність отримання на це згоди ОСОБА_1 , вказаним військовослужбовцем до в/ч НОМЕР_3 надано не було.

Таким чином, обставин, які згідно п.112 Положення зумовлювали б необхідність отримання згоди військовослужбовця ОСОБА_1 на здійснення його переміщення, на момент прийняття відповідного рішення не існувало, у зв`язку з чим таке переміщення підлягало здійсненню без його згоди.

Враховуючи вищевказані доводи вважає, що командування НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони ( НОМЕР_7 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

При цьому, суд зазначає, що позивачем в прохальній частині позовної заяви повторно зазначено клопотання про винесення ухвали про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання п.37 наказу №27РС від 14.07.2022, яке не підлягає розгляду, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.08.2022, заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, з аналогічних підстав, повернуто заявнику без розгляду.

Отже, повторно заявлене у прохальній частині позовної заяви клопотання про винесення ухвали про забезпечення позову, не підлягало судом вирішенню по суті.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 24.02.2022 №35, ОСОБА_1 було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у відповідності до ч.5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення управління в/ч НОМЕР_3 .

Відповідно до п.37 наказу начальника регіонального управління сил територіального оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних сил України №27РС від 14 липня 2022 року позивач увільнений із займаної посади механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення роти забезпечення управління в/ч НОМЕР_3 і призначено номером обслуги протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки 212 ОБТО.

Метою переміщення військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1 , була службова необхідність в комплектуванні 212 ОБТО особовим складом для забезпечення виконання вказаною військовою частиною завдань щодо оборони країни, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Вважаючи дії відповідачів щодо винесення оскаржуваного наказу, в частині, протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно частини першої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ)

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно статті 2 Закону, Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина 2). Серед видів військової служби Законом передбачено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (частина 6).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 257 (Розділ XIV. «Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період») Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Згідно абзацу 1 пункту 112 Положення (Розділ IV. «Призначення на посади та звільнення з посад». Підрозділ «Переміщення військовослужбовців»), військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

Згідно підпункту 2 пункту 82 Положення, призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється, в тому числі, у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій.

Згідно абзаців 2-5 пункту 112 Положення, зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Вивченням військовою частиною НОМЕР_3 усіх наявних відомостей щодо особи ОСОБА_1 , його сімейного стану, стану здоров`я, існування інших обставин, що могли мати значення при прийнятті оскаржуваного рішення, було встановлено:

відсутність обставин, які унеможливлювали проходження ОСОБА_1 військової служби у місцевості, до якої він підлягав переміщенню, зокрема, відсутність відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, який би підтверджував наявність таких обставин;

відсутність обставин, які унеможливлювали проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої він підлягав переміщенню, зокрема, відсутність відповідних підтверджуючих документів;

відсутність потреби у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, зокрема, відсутність відповідних підтверджуючих документів.

Так, з наявної в матеріалах справи анкети ОСОБА_1 вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_1 на момент прийняття рішення щодо його переміщення офіційно перебував у шлюбі, мав двох дітей (2004 та 2019 р.н), в графі щодо наявності батьків жодних відомостей не вказав, інших даних, які могли б мати значення для прийняття оскаржуваного рішення, не зазначив.

Крім того, з 16.07.2022, коли військовослужбовець ОСОБА_1 , з його слів, дізнався про прийняття рішення про його переміщення, до 03.08.2022, коли наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 03.08.2022 №206 (по стройовій частині) його виключено зі списків особового складу вказаної військової частини та вручено припис про вибуття до в/ч НОМЕР_6 (212 ОБТО) документів, які б підтверджували неможливість вказаного переміщення або необхідність отримання на це згоди ОСОБА_1 , позивачем до в/ч НОМЕР_3 надано не було.

Згідно абзацу 6 пункту 112 Положення, військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, метою переміщення військовослужбовців, в тому числі ОСОБА_1 , була службова необхідність в комплектуванні 212 ОБТО особовим складом для забезпечення виконання вказаною військовою частиною завдань щодо оборони країни, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом, а його переміщення до 212 ОБТО здійснювалось у зв`язку з об`єктивно підтвердженою службовою необхідністю (доукомплектування вказаної військової частини з метою виконання завдань військової служби щодо оборони України), таке переміщення не потребувало його згоди.

Таким чином, суд вважає, що переміщення військовослужбовця ОСОБА_1 на нове місце військової служби до військової частини НОМЕР_6 (212 ОБТРО) здійснено правомірно, у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому наказ начальника регіонального управління сил територіального оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних сил України №27РС від 14.07.2022, в частині рішення щодо ОСОБА_1 (пункт 37), є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача на положення абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII згідно якого не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, суд зазначає, що позивачем, в даному випадку, не оскаржується правомірність дій територіального центру комплектування щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, відтак посилання позивача на положення вказаної статті, як підстави для задоволення позовних вимог, є безпідставними.

Також, суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 73-77, 241-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального управління сил територіальної оборони Захід (в/ч НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони (100 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) про визнання скасування пункту наказу, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі: Регіональне управління сил територіальної оборони Захід (в/ч НОМЕР_1 ) (Код ЄДРПОУ: АДРЕСА_2 ).

НОМЕР_9 окрема бригада територіальної оборони (100 ОБрТро-в/ч НОМЕР_3 ) (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Ю.Ю. Сорока