Справа № 120/5209/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 листопада 2022 р. Справа № 120/5209/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправні дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром після її перерахунку на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення виданої ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" від 24.06.2021 №719, з урахування раніше виплачених сум.

Тому, з метою здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Серед іншого, заявлено вимогу про стягнення на користь позивача судового збору та правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою від 13.07.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

27.07.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, визначаються Законом України від 09.04.92 року № 2262- XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262).

Відповідно до ст. 63 Закону № 2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Також відповідач зазначає, що призначення пенсії працівникам силових структур і відомств здійснюється за нормами статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Під час призначення пенсії враховується грошове забезпечення, яке отримували під час служби безпосередньо самі ці особи.

Перерахунок пенсії ж проводиться з метою вирівнювання розміру пенсій тих, хто продовжує перебувати на службі і має йти на пенсію, і тих, хто вже знаходиться на заслуженому відпочинку. Це відбувається шляхом прирівнювання грошового забезпечення тих, хто перебуває на пенсії, до грошового забезпечення тих, хто продовжує служити.

З огляду на вищевикладене у відповідача відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача.

03.08.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, зміст якої є ідентичним змісту адміністративного позову.

12.08.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що їх розмір є завищеним, неспівмірним зі складністю цієї справи.

Ухвалою від 19.08.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та розрахунок нарахованої та виплаченої пенсії за період з 01.12.2019 по лютий 2022, з березня 2022 по квітень 2022, що здійснені на виконання рішення суду.

На виконання вимог ухвали від 19.08.2022 представником відповідача 12.09.2022 надано перерахунки пенсії позивача від 01.12.2019 та від 01.03.2022.

Ухвалою від 29.09.2022 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із викликом сторін. Призначено судове засідання на 12.10.2022 об 13:00 год.

12.10.2022 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив здійснити розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Втім, 12.10.2022 справу було знято з розгляду, у зв`язку із масованими ракетними та авіаційними обстрілами по території України, з метою збереження життя і здоров`я та безпеки відвідувачів, суддів і працівників апарату суду, на підставі наказу голови Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року № 026, відповідно до якого рекомендовано суддям Вінницького окружного адміністративного суду тимчасово, з 11 по 14 жовтня 2022 року утриматися від розгляду справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та здійснювати свої повноваження дистанційно, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Наступне судове засіданні призначено на 04.11.2022 о 12:00 год, про що повідомлено сторін судовими повістками.

04.11.2022 на адресу суду від представника позивача повторно надійшло клопотання, в якому останній просив здійснити розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Також, 04.11.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі останньої.

Окремо представником зазначено, що позивачу з 01.12.2019 пенсія виплачується в розмірі 65% сум грошового забезпечення вказаного у довідці ДУ "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Вінницькій області" від 24.06.2021 №719, що розрахована на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/11226/21-а. Тобто, з 01.12.2019 розмір пенсії позивача, виходячи із 65% сум грошового забезпечення складає - 11819,44 грн.

На момент розгляду справи, розмір виплачуваної пенсії позивача не перевищує максимальний розмір, встановлений ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших" та складає 15474,16 грн.

До клопотання долучено розрахунки пенсії позивача станом на 01.04.2019 та 01.11.2022.

В призначене судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час і місце повідомленні належним чином.

За наведеного вище, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, що передбачено статтею 194 КАС України, в силу якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

Позивач, є пенсіонером органів внутрішніх справ України і перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України № 2262-VII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 65% сум грошового забезпечення.

Рішенням від 19.01.2022 у справі №120/11226/21-а позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, та, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.12.2019 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Вінницькій області" № 719 від 24.06.2021 року з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача від 01.12.2019, за результатами якого підсумковий розмір пенсії становив 11 819,44 грн (а.с. 57).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон № 3668-VI), внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, на підставі Закону України від 24.12.2015 № 911-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а саме ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016 є втрата чинності з 20.12.2016 норм частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ. Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму, яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 1774-VIІІ) передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Суд зазначає, що частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з дня проголошення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що в Законі № 2262-ХІІ була відсутньою норма ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Тобто починаючи з 2017 року стаття 43 Закону № 2262-ХІІ не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом № 1774-VIІІ до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Наведений висновок узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17 та від 09.11.2020 у справі № 813/678/18.

Відтак, підстави для обмеження пенсії позивачу не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин.

Крім цього суд звертає увагу й на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість "негативної нормотворчості" проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.

Зокрема, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 08.06.2016 № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами установленими для осіб, які втратили працездатність, не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 06.12.2016 № 1774-VIII, оскільки аналогічні за суттю та змістом обмеження, передбачені ч. 7 ст. 43 Закону від 09.04.92 № 2262-XII, визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Визначаючись щодо позовних вимог про обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.12.2019, суд зазначає наступне.

Основний розмір пенсії позивача після її перерахунку із 01.12.2019 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №120/11226/21-а склав 11819,44 грн (із урахуванням 65% сум грошового забезпечення) , що підтверджується відповідним перерахунком (а.с. 57).

Так, відповідно до довідки ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Вінницькій області" № 719 від 24.06.2021 грошове забезпечення позивача із урахуванням основних та додаткових виплат становить 18183,75грн. Пенсія позивача призначена у розмірі 65% сум грошового забезпечення. Відтак, 18183,75грн.*65%, що становить 11 819,40грн, що відповідає розміру виплаченої пенсії позивача на виконання рішення суду.

Станом на 01.03.2022 загальний розмір пенсії позивача становив 15 474,16 грн (із урахуванням 65% сум грошового забезпечення) (а.с. 57- зворот). Зокрема, 11819,44 грн - це основний розмір пенсії у розмірі 65%, 1654,72 грн індексація базового ОСНП, та 2000грн доплата від основної станом на 01.03.2018.

Станом на 01.11.2022 загальний розмір пенсії позивача становив 15 474,16 грн (із урахуванням 65% сум грошового забезпечення).

Разом з тим, згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019 становив 1638,00 грн.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність із 01.01.2020 по 30.06.2020 становив 1638 грн, з 01.07.2020 - 1712,00 грн, а з 01.12.2020 - 1769,00 грн.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність із 01.01.2021 по 30.06.2021 становив 1769 грн, з 01.07.2021 - 1854,00 грн, а з 01.12.2021 - 1934,00 грн.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність із 01.01.2022 по 30.06.2022 становив 1934 грн.

Відтак, оскільки основний розмір пенсії позивача з 01.12.2019 становив 11 819,44 грн, а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019 становив 1638,00 грн, обмеження максимальним розміром до пенсії позивача не застосовувалось, адже така не перевищувала десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (16 380,00 грн).

Суд вважає помилковими доводи представника позивача, що за довідкою ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Вінницькій області" № 719 від 24.06.2021 сума пенсії позивача становить 18183,75грн., оскільки відповідно до довідки визначено грошове забезпечення позивача станом на листопад 2019, а не пенсію. Пенсія позивача призначена у розмірі 65% сум грошового забезпечення.

За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Питання щодо стягнення судового збору та професійної правничої допомоги на користь позивача не вирішується з підстав того, що у задоволенні вимог відмовлено.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іден. код - НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ-13322403).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна