Справа № 712/8647/21
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/8647/21
Номер провадження2-а/711/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

за участю:

секретар судових засідань Копаєвої Є.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ліннік М.С.

представників відповідача Атамась Ю.М., Колєснік Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ГАВ №115474 від 19.06.2021р. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки вона ґрунтується на п. 1, 10 постанови КМУ від 22.07.2020 року №641, яка суперечить ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, а відтак така норма акту КМУ не підлягає застосуванню, бо порушення особою правил карантину, які встановлені не у конституційний спосіб, не є підставою адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що не порушував вимог карантинних обмежень, оскільки був у захисних окулярах та мав маску на обличчі, а в протоколі про адміністративне правопорушення і оскаржуваній постанові від 19.06.2021р. невірно відображені події, що стали підставою для притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності. Також в позові зазначено, що працівниками поліції було здійснено незаконне затримання позивача, допущене складання фіктивного протоколу, грубо порушене право на захист (не роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; не забезпечено право на захист; не надано можливості бути присутнім при складанні протоколу та право на ознайомлення з ним, а також право на негайне отримання копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності).

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що поліцейським Булах А.Є. не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. На підтвердження факту вчинення позивачем порушень вимог пп. 1 п. 2 постанови КМУ №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» суду надано диск з відеозаписом фіксації події правопорушення (перебування позивача в приміщенні магазину «АТБ» без вдягненої захисної маски, оскільки та не закривала ніс та рот). Також у відзиві відповідач зауважив про пропуск позивачем строку оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що наданий відповідачем відеозапис є неналежним доказом. Зазначив, що маючи вдягненою на обличчі захисну маску, він тимчасово її приспускав лише для того, щоб засвідчити працівникам поліції свою особу для звіряння з фото на посвідченні «Судді у відставці», яким він підтверджував свої персональні дані. Також звертає увагу, що деякі працівники поліції також перебували поруч з ним без вдягнених масок індивідуального захисту. Крім того, позивач зазначає, що всупереч вимог закону протокол про адміністративне правопорушення щодо нього за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП був зареєстрований 22.06.2021р., що свідчить про його фальсифікацію і складання не на місці вчинення правопорушення, а через кілька днів після таких подій.

До початку розгляду справи позивачем подано до суду письмове клопотання про постановлення окремої ухвали за наслідками розгляду даної справи по обставинам недотримання поліцейськими Черкаського районного управління поліції у складі наряду поліції 19.06.2021р. щодо судді у відставці ОСОБА_1 вимог щодо законності, правомірності, необхідності з гідністю і честю поводитись з людиною відповідного державного статусу під час виконання своїх безпосередніх службових обов`язків.

Усною ухвалою суду від 24.10.2022р. відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про приєднання до матеріалів судової справи копії супровідного листа та рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.09.2022р. по справі №712/8651/21.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві. Також пояснив, що 19.06.2021р. в вечірній час він перебував в магазині «АТБ». З невідомих йому причин охоронці магазину і працівники поліції ставилися до нього зухвало, а коли він представився і повідомив, що є суддею у відставці, то між ними виникла конфліктна ситуація. Внаслідок таких подій він звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Вважає, що оскаржувана ним постанова була складена поліцейським з метою помсти йому за його поведінку, оскільки він не вчиняв ніяких правопорушень, а матеріали справи про адміністративне правопорушення були сфальсифіковані, оскільки не складалися в його присутності.

Представник позивача адвокат Лінник М.С. в судовому засіданні підтримав пояснення свого довірителя, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі

Представники відповідача Атамась Ю,М., Колєснік Н.І. (с/з 19.07.2022р., від 25.08.2022р., 24.10.2022р.) заперечили проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, та просили відмовити у задоволенні позову. При цьому, пояснили, що факт порушення позивачем вимог протиепідемічних заходів щодо використання засобів індивідуального захисту підтверджується відеозаписом, оскільки вдягнена на обличчі позивача маска не закривала ніс та рот. Також зауважили, що протокол та постанова складені в один день відразу після події правопорушення та на місці його вчинення, а позивач відмовився підписувати такі документи та отримати їхні копії.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представників відповідача, дослідивши надані учасниками справи суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №115474 від 19.06.2021р., яка прийнята ДОП ВП ЧРУП ГУНП у Черкаській області Булах А.Є. позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 204 грн.

За змістом такої постанови видно, що 19.06.2021р. о 19 год. 40 хв. позивач перебував в громадському місці за адресою: вул. Гоголя, 274, м. Черкаси, в приміщенні магазину «АТБ» без вдягнених засобів індивідуального захисту, зокрема маски чи респіратора, що прикривають ніс та рот.

Копія оскаржуваної постанови не вручалась позивачеві в день її винесення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 05.08.2021р., тобто із пропуском десятиденного строку з моменту винесення оскаржуваної постанови (19.06.2021р.). Разом з тим, згідно змісту самої постанови її копія не вручалась позивачу в день її постановлення, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія такої постанови протягом трьох днів мала бути вручена або надіслана позивачу, внаслідок чого саме відповідач має володіти доказами на підтвердження дати отримання позивачем копії оскаржуваної постанови. Натомість до відзиву відповідачем не надано будь-яких доказів виконання вимог ч. 1 ст. 285 КУпАП та будь-яких доказів, які свідчать, що позивач знав про існування оскаржуваної постанови або отримав її копію у дату, що передує більш ніж десятиденному періоду часу до звернення позивача з цим позовом до суду. За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом і приходить до висновку, що позивачем відповідний строк не пропущений.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок оформлення та розгляду в органах Національної поліції України матеріалів про адміністративні правопорушення регулюється положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі Закон №580), Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015р. №1376 (далі Інструкція №1376) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 1 Закону України від 06.04.2000 №1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі Закон №1645-ІІІ) карантин адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За змістом ст. 29 Закону №1645-ІІІ карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону №1645-ІІІ прийнято постанову Кабінету міністрів України №641 від 22.07.2020р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова №641), згідно якої з метою запобігання поширенню на території України вказаної гострої респіраторної хвороби, з 01.08.2020р. до 31.12.2020р. на території України установлено, шляхом продовження на всій території України, дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. та №392 від 20.05.2020р.

Відповідно до п.п. 1 п. 10 Постанови №641, в редакції чинній станом на 11.12.2020р., на території України на період дії карантину заборонялося перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова №1236), в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, було встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020р. до 28.02.2021р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого попередніми постановами КМУ №211 від 11.03.2020р., №392 від 20.05.2020р. та №641 від 22.07.2020р. На території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, зокрема, з 17.06.2021р. забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно (пп. 1 п. 2-2).

Законом України від 06.11.2020р. №1000-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 21.11.2020р., внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: ст.44-3 КУпАП доповнено другою частиною такого змісту: «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч. 1 ст. 222 КУпАП, після цифр «44» словами і цифрами «частина друга статті 44-3». Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020р., до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У випадках, передбачених ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У ст. 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження вчинення адміністративного правопорушення відповідач надав суду відеозапис обставин події вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Разом з тим, оспорювана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення чи фіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення. Не містить такої інформації і складений поліцейським протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 360547 від 19.06.2021р.

В цьому контексті слід звернути увагу, що частиною третьою статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно вимог ст. 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 13.02.2020р. у справі №524/9716/16-а.

Окремо слід звернути увагу, що в протоколі серії ВАБ №360547 від 19.06.2021р. в якості свідка події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, зазначено охоронця магазину ОСОБА_2 . В той же час письмові пояснення такої особи від 19.06.2021р., надані поліцейському ОСОБА_3 , з приводу подій, що мали місце за участю позивача в магазині «АТБ» 19.06.2021р. о 19 год. 30 хв., не містять жодної згадки про те, що ОСОБА_1 знаходився в приміщенні магазину без належно вдягненої маски захисту органів дихання.

Тож, надаючи оцінку фактичному існуванню події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, по обставинам спірних правовідносин суд звертає увагу, що жоден з учасників справи не заперечував тих обставин, що позивач перебував в приміщенні магазину із вдягненою маскою індивідуального захисту органів дихання. Натомість поліцейський стверджує, що відповідна маска була неналежним чином вдягнена позивачем, оскільки перебувала в останнього на підборідді, внаслідок чого не закривала ніс та рот. У свою чергу позивач стверджує, що іноді приспускав маску з обличчя задля засвідчення своєї особи перед поліцейськими, вживання рідини, а також у випадку нестачі повітря для дихання.

В цьому контексті слід зауважити, що провадження у справах про адміністративні правопорушення за своїм змістом подібне кримінальному провадженню і в аспекті застосування принципу верховенства права має ґрунтуватись на тих самих засадах, що і кримінальне переслідування. Статтею 62 Конституції України закріплено дію в Україні презумпції невинуватості, яка складається з наступних елементів: 1) особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; 2) ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; 3) обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; 4) усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналіз фактичних обставин змісту події, що стала підставою для винесення оскаржуваної постанови, з огляду на обсяг доказів, наданих відповідачем суду, не дозволяє дійти об`єктивного висновку поза розумним сумнівом, що позивач 19.06.2021р. о 19 год. 40 хв. порушував вимоги протиепідемічних заходів шляхом перебування у приміщенні магазину «АТБ» без належно вдягненої маски (засіб захисту органів дихання), яка прикривала ніс та рот.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, а є в наявності лише оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення, що не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень карантинних обмежень.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020р. у справі №463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, яка підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що поліцейський Булах А.Є. при винесенні оскаржуваної постанови не виконала вимог, встановлених статтею 280 КУпАП. При наявності заперечень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності стосовно порушення нею правил щодо карантину людей, відповідач не зібрала та не долучила до справи допустимих доказів, які підтверджують вчинення особою адміністративного правопорушення, а відтак діяла не у спосіб визначений законами та Конституцією України. За таких обставин позов належить задовольнити, скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Що стосується інших доводів позивача, то фактично вони зводяться до незгоди позивача із поведінкою поліцейських під час здійснення ними заходів превентивного характеру до нього. Натомість в контексті обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даним позовом, відповідні доводи позивача не мають значення, оскільки не впливають на правильність висновків суду.

В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Стосовно доводів позивача про необхідність постановлення окремої ухвали, то суд зауважує, що передбачене ст. 249 КАС України право суду на постановлення окремої ухвали є виключною дискрецією суду. Натомість в контексті обставин спірних правовідносин під час судового розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які обумовлюють необхідність постановлення окремої ухвали у відповідності до ч. 1 ст. 249 КАС України. При цьому суд зауважує, що питання правомірності поводження поліцейських з позивачем під час події, що мала місце за участю сторін 19.06.2021р., є предметом дослідження правоохоронними органами за відповідними заявами позивача і не обумовлене причинами та умовами, внаслідок яких суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в даній справі.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід покласти на відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Разом з тим, оцінюючи розмір заявлених позивачем для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 3000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі N 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання юридичних послуг від 02.08.2021р. з додатковою угодою до нього від 28.12.2021р.; розрахунок витрат на правову допомогу від 28.01.2022р. на суму 3000 грн.; квитанції про оплату позивачем вартості послуг адвоката (02.08.2021 2000 грн.; 28.12.2021 1000 грн.).

В розрахунку витрат, зокрема, зазначено, що до вартості відповідних послуг, зокрема, включені такі дії, як «складання за завданням Клієнта уточненої позовної заяви, ознайомлення Клієнта та здача його до суду 13.08.2021р. 500 грн.» та «складання заяви-клопотання по справі і здача до суду 27.09.2021р. 500 грн.». Натомість суд звертає увагу, що відповідні дії в контексті їх оцінки на підставі критеріїв, визначених ч. 9 ст. 139 КАС України, не є виправданими та необхідними, оскільки уточнення позовної заяви обумовлено виключно недоліками складання первинної її редакції, а складання заяви-клопотання від 28.09.2021р. про постановлення судом окремої ухвали вочевидь не стосується розгляду справи по суті і не є необхідним для належного судового захисту прав та інтересів позивача, оскільки торкається питань виключної компетенції суду.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., понесення яких підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а їх розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, визначену в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст.ст.2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.9, 252, 283-285, 293, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову ДОП сектору ДОП ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області Булах А.Є. від 19.06.2021р. серії ГАВ №115474 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн., а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (, юридична адреса: вул. Смілянська, 57, м. Черкаси) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію з оплати витрат за надання правничої допомоги в сумі 2000 гривень.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В.М. Скляренко