Справа № 380/13876/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 15.09.2022 про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69868544;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 15.09.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69868544;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 16.09.2022 про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69879064;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 16.09.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69879064.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що приватним виконавцем необґрунтовано та протиправно прийнято спірні постанови про стягнення основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки порушено вимоги п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що позивач підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Заборгованість за виконавчими документами - наказами Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17, підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки предметом розгляду у справі №914/1974/17 була заборгованість за неналежне виконання Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу, який укладено з Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України»; заборгованість підтверджена рішенням суду; заборгованість не сплачена на розрахункову дату - 31.12.2020. За вказаних обставин основна винагорода приватного виконавця не може бути стягнута під час виконання виконавчих документів наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 в силу прямої норми Закону України «Про виконавче провадження».

Більш того, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/31819/21 встановлено заборону органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31.12.2020 за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 у справі №914/1974/17 та перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз», яка виникла до 31.12.2020 за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 у справі №914/2/19.

Позивач вважає, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. не було підстав для винесення спірних постанов у зв`язку з чим звернувся до суду. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, яке відбудеться 02 листопада 2022 року о 15:00 год.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином через електронний кабінет.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, суд з урахуванням строків розгляду справи визначених ч.4 ст. 287 КАС України ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі АТ «ОГС «Львівгаз») є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 03349039, основним видом діяльності якого є - 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2022 у справі №640/31819/21 заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» перед Акціонерним товариством «НАК «Нафтогаз України», яка виникла до 31.12.2020 за договором на купівлю-продаж природного газу №13-259-ВТВ від 04.01.2013 у справі №914/1974/17 та перед Акціонерним товариством «Укртрансгаз» , яка виникла до 31.12.2020 за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 у справі №914/2/19.

АТ «ОГС «Львівгаз» повідомив приватних виконавців виконавчого округу Львівської області, м. Києва, відділи примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про наявність ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2022 у справі №640/31819/21 шляхом надсилання листа на електронну адресу адресатів з електронним цифровим підписом.

Поштовим відправлянням АТ «ОГС «Львівгаз» направив листа приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Пилипчуку В.Г. від 18.07.2022 №790007.1-Сл-11878-0722 про заборону приймати до виконання виконавчі документи накази Господарського суду у справах №914/1974/17 та №914/2/19, про що свідчить цінний лист з описом та реєстр відправлень із штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення « 659». Лист отриманий 01.08.2022, про що свідчить роздруківка інформації з сайту АТ «Укрпошта» за трекінгом відправлення « 659».

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17:

- Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» залишено без задоволення.

- Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі №914/1974/17 в частині відмови у стягненні 24950134,28 гривень пені скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення пені задоволено частково. Пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 у справі № 914/1974/17 викладено в наступній редакції:

«Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 2007742,60 грн. основного боргу, 69349454,20 грн. пені, 15998052,04 грн. 3% річних, 70444987,48 грн. інфляційних втрат, 238901,38 грн. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) 214,71 грн. судових витрат за проведення експертизи».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 360000,00 грн. судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2270,00 грн. за подання касаційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №640/31819/21 зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2022.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі 640/31819/21 апеляційні скарги залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2022 без змін. Поновлено дію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2022.

14.09.2022 на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17 видано накази про:

- стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 348494542,60 грн. основного боргу, 69349454,20 грн. пені, 15998052,04 грн. 3% річних, 70444987,48 грн. інфляційних втрат, 238901,38 грн. судового збору;

- стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 360000,00 грн. судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2270,00 грн. за подання касаційної скарги.

15.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. винесено постанову:

- про відкриття виконавчого провадження №69868544 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17 виданого 14.09.2022 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 348494542,60 грн. основного боргу, 69349454,20 грн. пені, 15998052,04 грн. 3% річних, 70444987,48 грн. інфляційних втрат, 238901,38 грн. судового збору;

- про стягнення з боржника основної винагороди №69868544 у розмірі 50452593,77 гривень;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №69868544 у розмірі 220,00 гривень.

16.09.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. винесено постанову:

- про відкриття виконавчого провадження №69879064 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області у справі №914/1974/17 виданого 14.09.2022 про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 360000,00 грн. судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2270,00 грн. за подання касаційної скарги;

- про стягнення з боржника основної винагороди №69879064 у розмірі 36227,00 гривень;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №69868544 у розмірі 220,00 гривень.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1375 від 01.11.2022 АТ «ОЗС «Львівгаз» () включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Вважаючи протиправними постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. та такими, що прийняті в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України(надалі-КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.4 ч.3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (надалі-Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою статті 26 Закону №1404-VIIIвстановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першою, другої та четвертої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Частинами шостою, сьомою та восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIIIвиконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частина четверта статті 19 Закону №1404-VIII зобов`язує сторони невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 цього ж Закону).

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі-Закон №1403), за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Частиною 3 ст. 31 Закону №1403 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.4 ст.31 Закону №1403, основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.5 ст.31 Закону №1403, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч.6 ст.31 Закону №1403, основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Частиною 7 ст. 31 Закону №1403 передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до положень п.6 ч.5 ст.27 Закону №1404, виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Отже, зазначеними положеннями Закону №1404 передбачено, що виконавчий збір (основна винагорода) не стягується щодо заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Таким чином, для того щоб у виконавця не виникало обов`язку одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору/основної винагороди такий виконавець повинен встановити, що заборгованість яка стягується за виконавчим документом підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, а саме: заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України»), не сплачена станом на розрахункову дату.

Також, у статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до Реєстру, зокрема: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, НАК «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно статті 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.

Тобто, для застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» підприємство та організації повинні були включені до Реєстру.

Верховний Суд у постанові від 01.02.2022 по справі №902/368/16 дійшов правового висновку відповідно до якого у разі не включення підприємства/організації до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, на нього дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не поширюється.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень державного/приватного виконавця під час відкриття виконавчого провадження не віднесено права самостійно вирішувати питання стосовного того чи відноситься заборгованість, що підлягає стягненню за виконавчим документом до тієї заборгованості яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Для вирішення такого питання виконавець повинен використовувати відомості з відповідного Реєстру, і у разі якщо підприємство міститься у зазначеному реєстрі, то відповідно підстави для стягнення виконавчого збору (основної винагороди) відсутні.

В даному випадку, судом встановлено та сторонами не заперечується, що на дату прийняття постанов про стягнення з боржника основної винагороди та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, АТ «ОГС «Львівгаз» не було включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу.

Більш того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №640/3181/21 зупинено дію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2022. Отже, обставина того, що апеляційний адміністративний суд зупинив дію ухвали про забезпечення позову свідчить про те, що така ухвала з моменту зупинення її дії перестала діяти, та, як наслідок, обмеження, установлені в ухвалі про забезпечення позову, також перестали діяти.

Аналогічні висновки зроблені і в постанові Верховного Суду від 06.08.2021 у справі №904/5740/19.

Крім того, суд зазначає, що накази Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 не визнано такими, що не підлягають виконанню.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд звертає увагу, що аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.01.2021 у справі №160/5321/20, від 27.04.2021 у справі №580/3444/20, від 03.06.2021 у справі №640/17286/20, від 26.08.2021 у справі №380/6503/20.

Водночас саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (п. 52 постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/6845/18).

Зрештою необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Отже, винесення постанови про стягнення основної винагороди є проміжним рішенням, яке приватний виконавець повинен прийняти під час відкриття виконавчого провадження, проте це не свідчить про те, що така основна винагорода буде стягнута у подальшому повністю або частково.

Суд наголошує, що на момент відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17, не існувало жодних обмежень, які б унеможливлювали вчинити дії з винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем.

Таким чином, винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди вчинена відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця та не може бути визнана судом протиправною, оскільки на момент її винесення, не існувало обставин, які б стверджували про те, що приватним виконавцем вчинені якісь протиправні дії щодо її винесення.

Разом з тим, згідно правової позиції, яка викладена Верховним Судом у постанові від 03.03.2020 у справі №260/801/19 та постанові від 28.10.2020 № 640/13697/19, аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі; системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Згідно вимог ч.3 ст.45 Закону 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Таким чином, на стягнення основної винагороди приватного виконавця поширюються норми ч.5 ст. 27 Закону України 1404-VIII, які врегульовують випадки не стягнення виконавчого збору.

Згідно вимог п.6 ч.5 ст. 27 Закону України 1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

З аналізу вказаної вище норми видно, що підставою для не стягнення виконавчого збору є наявність заборгованості за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Заборгованість, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» це є, зокрема, заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не сплачена станом на розрахункову дату; розрахункова дата - 31 грудня 2020 року (ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»).

Для того щоб встановити чи підлягає стягненню основна винагорода приватного виконавця в межах виконавчого провадження №69868544 з урахуванням імперативних норм п.6 ч.5 ст. 27 Закону №1404-VIII, суд повинен встановити дві обставини: наявність виконавчого документу щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості операторів газорозподільних систем за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з АТ НАК «Нафтогаз України»; чи є оплачена дана заборгованість до 31.12.2020.

Виконавчим документом, який виконується в межах виконавчого провадження №69868544 є наказ Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17 про стягнення з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованості.

Відповідно рішення Господарського суду Львівської області від 04.02.2020 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 у справі №914/1974/17, на підставі яких видано накази Господарського суду Львівської області від 14.09.2022, судом встановлено, що між АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Львівгаз» укладено договір від 04.01.2013 року № 13-259-ВТВ на купівлю-продаж природного газу для використання його АТ «Львівгаз» виключно для виробничо-технологічних витрат на нормативних витрат АТ «Львівгаз».

Згідно вимог ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судом встановлено, що заборгованість АТ «ОГС «Львівгаз» утворилась за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеним з АТ «НАК «Нафтогаз України».

Станом на 31.12.2020, розрахункова дата Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», заборгованість не погашена АТ «ОГС «Львівгаз».

АТ «ОГС «Львівгаз» є оператором газорозподільних систем та має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, про що свідчить постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 №850 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «ЛЬВІВГАЗ» зі змінами внесеними постановою від 11.06.2019 №1027, які розміщені на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за посиланням (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vidachu-litsenzii-na-rozpodil-prirodnogo-gazu-pat-lvivgaz) (https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vnesennya-zmin-do-postanovi-nkrekp-vid-29-chervnya-2017-roku-850?id=41661).

За вказаних обставин судом встановлено, що виконавчий документ виданий щодо примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з оператора газорозподільних систем за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеним з АТ «НАК «Нафтогаз України»; вказана заборгованість не погашена до 31.12.2020, а тому дана заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Більш того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1375 від 01.11.2022 АТ «ОЗС «Львівгаз» () включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Враховуючи вказані обставини приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пилипчук В.Г. не має права на стягнення з боржника основної винагороди в межах виконавчого провадження №69868544 виходячи із заборгованість АТ «ОГС «Львівгаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, яка вказана в наказі Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17, а саме: основної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних витрат, у зв`язку з чим вона підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки утворилась за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб.

Таким чином, постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №69868544 підлягає скасуванню.

Аналогічний правовий висновок щодо скасування постанови про стягнення основної винагороди, яка винесена в рамках примусового виконання наказу господарського суду та стягнення заборгованості, яка утворилась за договором купівлі-продажу природного газу та підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі 160/5784/22

Разом з тим, вимога про визнання протиправною постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №69868544, задоволенню не підлягає, оскільки на час винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/1974/17, не існувало жодних обмежень (АТ «ОГС «Львівгаз» не був включений до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу), які б унеможливлювали вчинити дії з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та інших похідних постанов, винесених приватним виконавцем.

Відтак, станом на 15.09.2022, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII та відсутності заборони передбаченої п.6 ч.5 ст. 27 Закону №1404-VIII, приватний виконавець мав законні правові підстави для винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди, оскільки в силу вимог ст. 31 Закону №1403-VIII одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

За таких обставин відсутні підстави для висновку про протиправність постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 15.09.2022 у виконавчому провадженні №69868544 про стягнення з боржника основної винагороди.

При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність у спірної постанови такої властивості, як протиправність, належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є скасування цієї постанови.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі 826/15117/17.

Вирішуючи питання правомірності прийняття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №69868544, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Пунктом 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 встановлено, що мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: - відкриття виконавчого провадження; - стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); - стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); - стягнення витрат виконавчого провадження; - закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: - виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); - пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Таким чином, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, передбачено обов`язкове віднесення витрат пов`язаних з винесенням постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця до мінімальних витрат виконавчого провадження.

Оскільки постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця у вказаному виконавчому провадженні підлягає скасуванню, суд доходить висновку, що витрати пов`язані із винесенням вказаної постанови не підлягають включення до розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Суд зазначає, що повноваження щодо визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження належить в даному випадку державному виконавцю.

З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №69868544 є необґрунтованим в частині витрат, пов`язаних із винесенням постанови про стягнення основної винагороди, а суд не наділений повноваженнями самостійно вираховувати розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд доходить висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. від 15.09.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №69868544 також підлягає виключно скасуванню, без визнання протиправною, враховуючи правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2019 у справі 826/15117/17.

Щодо вирішення питання правомірності прийняття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №69879064, суд виходить з наступного.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пилипчуком В.Г. у виконавчому провадженні №69879064 виконується наказ Господарського суду Львівської області щодо стягнення з АТ «ОГС «Львівгаз» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 360000,00 грн. судового збору за перегляд рішення апеляційним судом та 2270,00 грн. за подання касаційної скарги у справі № 914/1974/17, яка в свою чергу не підпадає під дію Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки не утворилася на підставі договору купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, тому дії щодо винесення зазначених постанов є законними та обґрунтованими в силу Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука В.Г. від 16.09.2022 про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69879064 задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищезазначене та заявлені позовні вимоги, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, у спірних правовідносинах факт порушення права позивача у сфері публічних правовідносин знайшов часткове своє підтвердження у ході розгляду справи, з огляду на що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 24792,63 грн.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 15.09.2022 про стягнення з боржника основної винагороди з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69868544.

3. Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича від 15.09.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/1974/17 від 14.09.2022 року в межах виконавчого провадження №69868544.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, ) з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пилипчука Віталія Григоровича (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 35-В, РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення №0158 від 01.03.2018) судовий збір в сумі 24792,63 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто дві гривні, 63 копійки).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду у відповідності до ч. 1 ст. 271 КАС України складене 07.11.2022.

Суддя Коморний О.І.