Справа № 460/1852/19
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2022-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2022 року м. Рівне №460/1852/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Вознюк В.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Малого підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма"
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Мале підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю Олісма (далі - МП ТОВ Олісма, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2019 року № та податкового повідомлення рішення від 31 липня 2019 року №.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на те, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Рівненській області №1659 від 19 червня 2019 року ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальна позапланову виїзну перевірку МП ТОВ ОЛІСМА в тому числі з питань повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01січня 2017року по 31 грудня 2018 року.

За результатом проведеної перевірки складено акт від 31 липня 2019. На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Рівненській області прийнято:

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 21420747,64 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 9425479, 27 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 9225458,82 грн, пеня - 2761809,55 грн;

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1214662, 21 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 449005,12 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 640855,67 грн, пеня -124801,42 грн.

Позивач не погоджується із висновками акту перевірки від 11 липня 2019 року №1410/17-00-12-02/13977624 та прийнятими на його підставі податковими повідомленням-рішенням від 31 липня 2019 № та №, звернувся до суду із вказаним позовом з огляду на наступне.

На переконання позивача, він як податковий агент самостійно визначив у податковій звітності (№1ДФ) податкові зобов`язання з ПДФО та військового збору, які відповідно до вимог податкового кодексу є узгодженими, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для самостійного визначення йому, як податковому агенту грошового зобов`язання з ПДФО та військового збору за основним платежем.

Крім того позивач зазначає, що відповідач безпідставно застосував штрафні санкції на підставі статті 127 ПК України, оскільки у випадку нарахування та несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання платник притягується до відповідальності відповідно до статті 126 вказаного Кодексу. Крім того, за наслідками однієї податкової перевірки неможливе застосування на підставі статті 127 ПК України одночасно штрафних санкцій в розмірі 25, 50 та 75 відсотків від суми податку.

Також, на переконання позивача, відповідачем допущені порушення вимог податкового кодексу при нарахуванні пені на донараховані грошові зобов`язання з ПДФО та військового збору.

Додатково позивач вказав на порушення, які були допущені відповідачем під-час призначення перевірки. У зв`язку із чим рішення прийняті за результатом проведення такої перевірки вважає протиправними та просить суд їх скасувати.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №460/1852/19 позовні вимоги позивача задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 31 липня 2019 № та №;

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №460/1852/19 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, у справі №460/1852/19 без змін;

Водночас постановою Верховного суду від 20 жовтня 2021 року у справі №460/1852/19 - рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, за результатом протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 02 листопада 2021 року справу передано судді Рівненського окружного адміністративного суду - Нор У.М.

Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

02 грудня 2021 підготовче засідання у справі відкладено за клопотанням представника позивача.

Відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду 03 грудня 2021.

З змісту відзиву вбачається, що ГУ ДПС у Рівненській області вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими що не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

МП ТОВ «Олісма» не заперечується факт порушення правил сплати, а саме несвоєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому твердження про безпідставність зазначення в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях суми основного зобов`язання не відповідає нормам чинного законодавства. Визначений в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях основний платіж є самостійно узгодженим грошовим зобов`язанням та не підлягає оскарженню в силу вимог п.56.11 ст. 56 ПК України. У діях позивача наявний склад порушення визначеного ст.ст. 126 та 127 ПК України санкції за вказані порушення окрема нараховані та відображені в акті перевірки.

За таких обставин відповідно нараховано пеню за несвоєчасне перерахування податку до бюджету.

Посилання щодо неправомірності проведення перевірки на переконання представника відповідача також є безпідставними, а позовні вимоги - є необґрунтованими.

З відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 11 січня 2022 року вбачається, що представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві

Ухвалою суду від 12 січня 2021 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.02.2022 розгляд справи відкладено до 01.03.2022.

Ухвалою суду від 09.03.2022 розгляд справи відкладено до 22.03.2022.

Ухвалою суду від 01.04.2022 розгляд справи відкладено до 19.04.2022.

Ухвалою суду від 20.04.2022 розгляд справи відкладено до 18.05.2022.

Ухвалою суду від 23.05.2022 розгляд справи відкладено до 14.06.2022.

Ухвалою суду від 13.07.2022 розгляд справи відкладено до 26.07.2022.

Ухвалою суду від 26.08.2022 розгляд справи відкладено до 07.09.2022.

В судовому засіданні 07.09.2022 оголошено перерву до 21.09.2022.

В судовому засіданні 21.09.2022 оголошено перерву до 04.10.2022.

Представник позивача подав про розгляд справи без участі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у його задоволенні.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, врахувавши висновки і мотиви викладені в рішенні Верховного суду про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку МП ТОВ "Олісма", в тому числі з питань повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року. За результатами якої складено Акт від 11 липня 2019 року №1410/17-00-12-02/13977624.

Перевіркою встановлено, що станом на 31 грудня 2018 року та на дату перевірки позивачем утриманий з виплачених доходів, але не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 9425479,27 грн. та військовий збір у сумі 449005,12 грн., несплачено ПДФО та військовий збір під час настання граничних термінів їх сплати до бюджету, передбачених п.168.1 ст.168 ПК України, не подано як податковим агентом платіжних доручень для перерахування належних до сплати ПДФО та військового збору, що порушує пп.14.1.180, пп.14.1.156, пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14, п. 31.1 ст.31, п.54.2 ст.54, абз.2 п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.171.1 ст.171, пп «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

31 липня 2019 року на підставі акту перевірки ГУ ДФС у Рівненській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 21420747,64 грн, в тому числі: за основним податковим зобов`язанням - 9425479, 27 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 9225458,82 грн, пеня - 2761809,55 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 1214662, 21 грн, в тому числі: за основним податковим зобов`язанням - 449005,12 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 640855,67 грн, пеня -124801,42 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №460/1852/19 позовні вимоги позивача задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 31 липня 2019 № та №.

Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що контролюючий орган не виявив ненарахування, неутримання та/або несплати позивачем як податковим агентом податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків та дійшов висновку, що податковий орган виявив допущення підприємством правопорушення, склад якого відповідає складу правопорушення, передбаченого статтею 126 ПК України, проте штраф застосував за правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 127 цього кодексу.

Разом з тим, казані рішення скасовані постановою Верховного суду від 21 вересня 2020 року. З змісту рішення Верховного суду вбачається, що касаційний суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій не повною мірою з`ясовані обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Зокрема:

- залишились поза увагою судів попередніх інстанцій та не отримали належної правової оцінки встановлені перевіркою обставини і факти щодо нарахування, утримання та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб та військовий збір, а також дотримання строків щодо їх нарахування, утримання чи сплати.

- суди попередніх інстанцій, встановлюючи протиправність спірних податкових повідомлень-рішень у цілому, виходили з протиправності застосування штрафних(фінансових) санкцій на підставі статті 127 ПК України, залишивши поза увагою доводи податкового органу про неперерахування позивачем, станом на дату проведення перевірки, утриманого з виплаченого доходу, але не сплаченого до Державного бюджету ПДФО у сумі 9425479,27 грн та військового збору у сумі 449005,12 грн, помилково віднісши такі суми до несвоєчасно сплачених позивачем. При цьому не звернули увагу, що податковим повідомленням-рішенням № до позивача застосовано штрафні санкції як на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України так і на підставі п.127.1 ст. 127 ПК України.

- також судами попередніх інстанцій залишились поза увагою правові підстави та правомірність нарахування пені за фактом встановлених в ході перевірки порушень та твердження позивача про порушення контролюючим органом пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України під час призначення та проведення перевірки.

Згідно висновків Верховного суду, лише залежно від підтвердження чи спростування фактів, викладених в акті перевірки, щодо неперерахування позивачем до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, несвоєчасного перерахування означених податків, можливо перевірити наявність правових підстав для застосування до підприємства штрафних санкцій на підставі п.126.1 ст. 126 та п. 127.1 ст. 127 ПК України.

Відповідно до вимог ч. 5 статі 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовано рішення судом касаційної інстанції є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

За таких обставин, враховуючи висновки викладені у постанові Верховного суду від 21 вересня 2020 у вказаній справі, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 171.1 ст.171 Податкового Кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до п.п. 168.1.5. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів наступних за місяцем нарахування доходу.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання) (п.п.168.1.4. п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (абзац "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України).

Отже, податковий агент зобов`язаний перерахувати до бюджету утриманий податок під час виплати доходу, а якщо оподаткований дохід нараховується, але не виплачується платнику податку, то податок підлягає сплаті (перерахуванню) у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Водночас, згідно з пунктом 126.1 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 127.1. статті 127 ПК України не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, приписами статті 127 ПК України встановлено відповідальність платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

На підставі аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Такої ж позиції щодо застосування підвищених розмірів штрафних санкцій, передбачених п. 127.1 статті 127 ПК України притримується колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 820/11382/15.

Верховний суд, приймаючи постанову від 20 жовтня 2021 року зазначив, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, встановлюючи протиправність спірних податкових повідомлень-рішень у цілому, з підстав протиправності застосування штрафних санкцій на підставі статті 127 ПК України, залишили поза увагою доводи податкового органу про неперерахування позивачем станом на дату проведення перевірки утриманого з виплаченої зарплати, але не сплаченого до Державного бюджету ПДФО у сумі 9425479,27 грн та військового збору у сумі 449005,12 грн., помилково віднісши такі суми до несвоєчасно сплачених платежів.

З досліджених у справі доказів вбачається, а сторонами у судовому засіданні визнано, що нарахування утримання та сплата позивачем податку на доходи фізичних осіб та утримання військового збору протягом періоду що підлягав перевірці здійснювалось з порушенням строків визначених ст. 168 ПК України.

Зокрема матеріалами перевірки встановлено, що:

- станом на 01.01.2017 К-т сальдо по податку на доходи фізичних осіб складало 245646,70 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 нараховано податку на доходи фізичних осіб у розмірі 12693591,53 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 перераховано податку на доходи фізичних осіб до бюджету у розмірі 2312700,95 грн.;

- станом на 31.12.2018 сальдо по податку на доходи фізичних осіб складає 10626537,28 грн. Термін сплати податку на доходи фізичних осіб за грудень 2018 року в сумі 724177, 84 станом на 31.12.2018 не настав. Таким чином, утриманий але не перерахований до бюджету податок на доходи фізичних осіб станом на 31.12.2018 становить 9902356,44грн. З них, 476880,17 було сплачено до бюджету в період з 01.01.2019 по 04.07.2019. Таким чином залишок утриманого з виплаченої заробітної плати але не перерахованого до бюджету податку на доходи фізичних осіб станом на дату завершення перевірки становить 9425479,27грн.

Також, в ході перевірки було встановлено, що у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, яка призвела до несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб, військовий збір з заробітної плати за перевірений період до бюджету перераховувався невчасно, що підтверджується відомостями про повноту та своєчасність перерахування до бюджету утриманих сум військового збору з заробітної плати.

Перевіркою питань повноти та своєчасності сплати військового збору встановлено, що:

- станом на 01.01.2017 К-т сальдо по рахунку «Військовий збір» становило 30126,71 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 військовий збір по кредитовому рахунку склав 1064850,76 грн.;

- за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 перераховано до бюджету 497549,02 грн.;

- станом на 31.12.2018 сальдо по військовому збору становить 597428,45 грн. Частина військового збору, граничний строк сплати якого станом на 31.12.2018 не настав, була сплачена позивачем в період з 01.01.2019 по 04.07.2019 на загальну суму 87917,77 грн. Таким чином залишок утриманого проте не перерахованого до бюджету військового збору станом на дату проведення перевірки становив 449005,12 грн.

На платежі, що не були своєчасно сплачені 30.01.2017 на суму 13280,4 грн., 02.03.2017 року на суму 84,26 грн., 30.03.2017 року на суму 9532,35 грн., та 30.05.2017 на суму 8613,54 грн., податковим органом застосовано штраф на підставі п. 126. 1 ст. 126 Податкового кодексу України,

Таким чином, судом встановлено, що у спірних відносинах мала місце несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, що є підставою для накладення штрафу згідно зі ст. 127 ПК України та несвоєчасна сплата, що є підставою накладення штрафу згідно статті 126 ПК України.

Застосування відповідачем, за результатом проведеної перевірки штрафу на підставі статті 126 ПК України в межах вказаного адміністративного спору не оскаржувалось, а тому не підлягає дослідженню в межах даного спору.

Що ж стосується правомірності застосування до спірних правовідносин положень статті 127 ПК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було вказано вище, статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, саме за несплату (неперерахування) податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Відповідно до змісту наведеної норми відповідальність за порушення, передбачене цієї статтею, може мати місце лише у разі, коли платник податків, в тому числі податковий агент, допустив бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто, взагалі не виконав зазначених обов`язків або сплату податку здійснив після виплати доходу платнику податку.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2019 у справі № 806/2699/16.

Водночас, у відповідності до частини першої статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо (частина перша статті 115 ПК України).

Разом з цим, наразі відповідні норми ст.ст. 115, 127 Податкового кодексу України є виключеними на підставі Закону України №466-IX від 16.01.2020.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.10.2021 по справі №815/881/16, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що контролюючий орган безпідставно застосував до МП ТОВ Олісма штрафні (фінансові) санкції у розмірах 50% та 75% відповідно до положень статті 127 Податкового кодексу України.

Крім того, при дослідженні акту перевірки та податкового повідомлення рішення № не вбачається що податковим органом під час перевірки було виявлено факти невірного визначення Позивачем суми основного зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Пунктом 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України, на який в тому числі покликається відповідач як на підставу для визначення основного зобов`язання з ПДФО передбачено, що грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Як вбачається із звітів форми 1- ДФ, наявних в матеріалах справи та висновками викладеними в акті перевірки, МП ТОВ «ОЛІСМА» вірно визначено, самостійно нараховано та утримано податкове зобов`язання з ПДФО, а відтак самостійно задеклароване грошове зобов`язання у розмірі 9425479,27 вважається узгодженим.

Суд також констатує той фак, що в акті перевірки не вказано, з яких підстав податковим органом збільшено для МП ТОВ «ОЛІСМА» основне зобов`язання з ПДФО у розмірі 9425479,27 грн.

Суд звертає увагу на те, що п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, при наявності яких податковий орган має право визначити основне зобов`язання з податків.

Проте в акті перевірки, підстав для визначення податкового зобов`язання з ПДФО, передбачених п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України не визначено, такі підстави не вказані і у податковому повідомленні рішенні від 31 липня 2019 року № .

В свою чергу, несвоєчасна сплата нарахованого, утриманого та задекларованого податку не є підставою для його збільшення податковим органом та не містить склад податкового правопорушення, за яким можна було б збільшити основне зобов`язання з ПДФО у розмірі 9425479,27 грн.

Більше того, такі дії податкового органу можуть призвести до виникнення подвійного оподаткування платника податків за відповідним платежем.

Що ж стосується правових підстав та правомірність нарахування пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1797-VIII від 21.12.2016, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Отже, в періоді, охопленому перевіркою, положеннями статті 129 ПК України було встановлено, що при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків нарахування пені розпочинається після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Як стверджено матеріалами справи, в перевіреному період позивач самостійно визначив суму доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, в податкових розрахунках Форми 1ДФ. Фактів заниження податкового зобов`язання з ПДФО відповідачем під час документальної перевірки встановлено не було та не донараховано оскарженим рішенням, що відповідач не заперечує.

Таким чином, у контролюючого органу були наявними підстави для нарахування позивачу пені починаючи після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податку.

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що фактично пеня була нарахована контролюючим органом на підставі пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Суд зазначає, що з розрахунку пені до податкових повідомлень-рішень не встановленого жодного випадку сплати податковим агентом податку після спливу 90 календарних днів наступних за останнім днем граничного строку сплати податку, отже підстави для нарахування пені відповідно до пп.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України об`єктивно були відсутніми.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2019 року № , яким позивачу визначено основне податкове зобов`язання з ПДФО у розмірі 9425479,27 грн., донараховано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 9225458,82 грн., та пеню у сумі 2761809,55 грн - є протиправним та підлягає скасуванню.

З аналогічних підстав суд доходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року №, яким позивачу визначено основне податкове зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 449005,12 грн., донараховано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 640855,67 грн. та пеню у сумі 124801,21 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши доводи сторін, оцінивши зібрані у справі докази та беручи до уваги висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 20 жовтня 2021 року, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Малого підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Д" від 31.07.2019 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Д" від 31.07.2019 №.

Стягнути на користь Малого підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 19210,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Мале підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олісма" (вул. Заводська, 10,смт. Оржів,Рівненського району Рівненської області,35313, ЄДРПОУ/РНОКПП 13977624)

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 43142449)

Повний текст рішення складений 19 жовтня 2022 року

Суддя У.М. Нор