Справа № 600/1773/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 600/1773/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить: визнати протиправною тa скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307346 від 03.11.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач не довів встановлення ним порушення законодавства про автомобільний транспорт - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, тому за таких обставин притягнення його до фінансової відповідальності оскаржуваною постановою є незаконним.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), який є правонаступником Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, з урахуванням документів наданих під час перевірки.

Ухвалою суду від 08.11.2022 допущено заміну сторони, зокрема відповідача, з Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті на Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.03.2021.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

У власності позивача перебуває транспортний засіб марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 від 20.11.2019 та НОМЕР_4 від 05.12.2019.

З матеріалів справи видно, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 06.09.2021 по 12.09.2021, направлення на рейдову перевірку від 24.09.2021 № 011378, 06.09.2021 уповноваженими особами Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці», 215 км + 950 м, здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 , з напівпричепом марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 , що використовував водій ОСОБА_1 та належать йому на праві власності, при перевезенні вантажу пісок з гравію, на підставі товарно-транспортної накладної № ІС-67301 від 06.09.2021.

За результатами рейдової перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № СЕ 315438 від 06.09.2021.

Під час проведення рейдової перевірки встановлено перевезення вантажу автомобільним транспортом з перевищенням вагових обмежень від 5 % до 10 %, а саме: 9,55 % за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України виданий відповідним органом чи документу про внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність, за які передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В акті позивач власноручно надав пояснення, в яких зазначив, що перевозив пісок з с. Іспасу до с. Дубівців.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі акту № СЕ 315438 від 06.09.2021, в.о. заступника начальника Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 03.11.2021, за допущення позивачем порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 307346, відповідно до якої з позивача стягнуто штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю винесення вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся із позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень (ч. 1 ст. 2 Закону № 2344-III).

Згідно ст. 3 Закону № 2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Аналогічні положення щодо великовагових та великогабаритних транспортних засобів наведені у Правилах проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі - Правила № 30, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема згідно пунктів 2, 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

При цьому, згідно пункту 4 Правил № 30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Так, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до підпунктів 4, 5, 5-1 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 7-14 Порядку № 879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15-25 Порядку № 879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 15-22 Порядку № 879).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 затверджені Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до пункту 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Статтею 60 Закону № 2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III (станом на дату прийняття оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з наведеного видно, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.

Розглядом справи по суті встановлено, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 06.09.2021 по 12.09.2021, направлення на рейдову перевірку від 24.09.2021 № 011378, 06.09.2021 уповноваженими особами Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці», 215 км + 950 м проводилася рейдова перевірка, під час якої зупинено транспортний засіб, який належить позивачу.

Під час рейдової перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 , з напівпричепом марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 , що використовував у своїй діяльності позивач при перевезенні вантажу пісок, на підставі товарно-транспортної накладної № ІС-67301 від 06.09.2021.

За результатами проведення габаритно-вагового контролю інспектором Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового вiд 06.09.2021, акт №0061228 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів вiд 06.09.2021 та розрахунок № 612228 від 06.09.2021 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

За наслідками проведеної рейдової перевірки уповноваженими особами Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № СЕ 315438 від 06.09.2021.

Дослідженням акту № СЕ 315438 від 06.09.2021 встановлено, що під час перевірки виявлено порушення перевезення вантажу автомобільним транспортом з перевищенням вагових обмежень від 5 % до 10 %, а саме: 9,55 % за відсутності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України виданий відповідним органом чи документу про внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність, за які передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Як зазначалося раніше, згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III (станом на дату прийняття оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У цій справі при здійсненні обчислення встановлених за результатом проведеної перевірки показників перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, судом встановлено, що згідно чеку (талону) про зважування транспортного засобу позивача від 06.09.2021 визначено п`ять осей транспортного засобу, з яких згідно схеми типу транспортного засобу осі № 3, № 4 та № 5 є строєними, загальне навантаження на такі строєні осі вказана 24,10 т, що перевищує нормативно допустиме навантаження у 22 т.

Проведеною відповідачем перевіркою встановлено перевищення вагових обмежень транспортного засобу, що належить позивачу, а саме: на строєну вість 24,10 т, що на 9,5 % перевищує нормативно визначені 22 т.

З огляду на встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд погоджується з твердженням відповідача, що у спірних правовідносинах позивач міг здійснювати перевезення вантажу за наявності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до уповноважених органів з метою отримання дозволу на рух з перевищенням вагових обмежень або внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів чи інформації про відмову від видачі вказаного дозволу уповноваженим органом зважаючи на специфіку вантажу.

Оскільки проведеною перевіркою встановлено перевищення позивачем вагових норм транспортного засобу понад 5 % (перевищення склало 9,5 %), а саме перевищення нормативно визначених вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на строєну вісь 24,10 т, при нормативно визначених 22 т, що є порушенням ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та за відсутності відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентним органом, або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, суд вважає, що відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову № 307346 від 03.11.2021, якою застосовано до позивача штраф у сумі 8500,00 грн.

Згідно ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

У відповідності до визначення наведеного у п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник" не є тотожними.

Таким чином, відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.03.2021 та здійснював господарську діяльність на час виникнення спірних правовідносин .

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач, серед іншого, здійснює наступні види діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт.

Матеріалами справи підтверджується, що у власності позивача перебуває транспортний засіб марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 та напівпричіп марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 .

Частиною 1-3 ст. 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів Замовників визначають Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказ Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі Правила).

Згідно визначень наведених в главі 1 Правил, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Судом встановлено, що під час проведення рейдової перевірки 06.09.2021 позивач пред`явив для перевірки працівникам Укртарнсбезпеки, серед іншого, посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортних засіб та товарно-транспортну накладну № ІС- 67301 від 06.09.2021.

Із матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт видно, що 06.09.2021 уповноваженими особами Укртрансбезпеки під час проведення рейдової перевірки встановлено використання позивачем належного йому на праві власності транспортного засобу з напівпричепом, при перевезенні вантажу пісок з гравію по маршруту с. Іспас с. Дубівці Чернівецької області, на підставі товарно-транспортної накладної № ІС- 67301 від 06.09.2021.

Згідно товарно-транспортної накладної № ІС- 67301 від 06.09.2021, водієм ОСОБА_1 здійснювалося перевезення товару (пісок з гравію 0-5 мм) насипом в кількості 24,320 кг автомобілем марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 . Замовник перевезень ПБВП «Новобуд-М»; вантажовідправник ТОВ «ККНК «Технобуд»; вантажоодержувач - ПБВП «Новобуд-М»; пункт навантаження с. Іспас; пункт розвантаження м. Чернівці; водій - ОСОБА_1 ; вантаж отримав для перевезення - водій ОСОБА_1 .

Отже, перевезення вантажу (пісок з гравію) автомобілем марки MAN TGX 18.400, реєстраційний номерний НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHMITZ SKI 24, реєстраційний номерний НОМЕР_2 проводилося позивачем, які належить йому на праві власності.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що в спірних правовідносинах позивач є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки є автомобільним перевізником в розумінні вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", та як наслідок, відповідач правомірно застосував до нього адміністративно-господарський штраф за допущене порушення.

Твердження позивача щодо не врахування відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови перевезення вантажу (пісок з гравію), що є подільним вантажем та може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 48 Закону № 2344-III імперативно передбачено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Диспозиція вказаної вище статті не містить зауважень щодо виду вантажу, який перевозиться: подільний чи неподільний.

Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст. 33 Закону України «Про автомобiльнi дороги», в редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин та прийняття оскаржуваної постанови, дає підстави дійти висновку, що законодавством яке регулює спірні правовідносини не встановлено жодних виключень щодо обов`язковості наявності дозволу на рух в залежності від виду вантажу, який перевозиться (сипучі вантажі, рідини, подільний чи неподільний вантаж, тощо).

Суд звертає увагу на те, що законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого /подільного/ (пісок з гравію). Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 22 т, позивач, як перевізник, зобов`язаний враховувати дозволенi навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподiл маси вантажу на осі, змiну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з вiдповiдними технічними параметрами.

Автомобільний перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перенавантаження на вісі транспортного засобу, в даному випадку, на строєну вiсь бiльше 24 т.

У разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 грн (500 х 17,00 грн).

Таким чином, наведена вище норма Закону не передбачає звільнення автомобільного перевізника від відповідальності на час перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків при перевезенні подільного вантажу без відповідного дозволу.

Стосовно дотримання відповідачем приписів Порядку № 1567 в частині повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення, суд зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

При цьому, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Необґрунтованими суд вважає також доводи позивача щодо відсутності діючої методики зважування транспортних засобів, що здійснюють перевезення подільних вантажів, оскільки вiдсутнiсть методики проведення габаритно-вагового контролю, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Суд зазначає, що, дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, не була затверджена відповідна методика Мінекономрозвитку, якою мали керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Проте, оскільки за змістом ст. 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Крім того, суд враховує, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

Наведене узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме скасування п. 19 Порядку № 879 постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671 без визначення необхідності застосування під час проведення габаритно-вагового контролю затвердженою Мінекономрозвитку або іншою методикою.

Суд також констатує, що жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю не встановлено обов`язок використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих, подільного вантажу, рідин).

Водночас, процес зважування є максимально автоматизованим, проводиться вiдповiдно до інструкції з експлуатації вагового обладнання, не вимагає спеціальних наукових знань чи наукового підходу.

Стосовно тверджень позивача щодо не відображення в акті перевірки та в оскаржуваній постанові технічних приладів, якими виявлені та зафіксовані порушення, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 Порядку № 879 встановлено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п.13 Порядку № 879).

Як видно з матеріалів справи, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача проводився 06.09.2021 засобом вимірювальної техніки "Ваги пересувні автомобiльнi CHEKLODE FREEWEIGT", зав. номер 008233, що пройшов повірку відповідно до ст. 8 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", що підтверджується Свідоцтвом про повірку засобу вимiрювальної техніки №34-00/3361, виданим 17.11.2020 державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" та чинним до 17.11.2021.

Оскiльки дане свідоцтво було чинним до 17.11.2021, суд приходить до переконання, що станом на 06.09.2021 (дата проведення зважування транспортного засобу позивача) метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

Факт перевищення транспортним засобом позивача вагових обмежень підтверджується чеком (роздруківкою/талоном) зважування вiд 06.09.2021 роздрукований о 12 год 04 хв, iз зазначенням марки та номеру державної реєстрації транспортного засобу позивача, який формується і видається технічними засобами габаритно-вагового контролю автоматично, що унеможливлює втручання особи в результати зважування.

Суд наголошуємо, що документи габаритно-вагового контролю (акт, довідка), а також постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу, складаються за затвердженою формою і не містять графи, яка б визначала марку, модель та заводський номер вимірювально-зважувального обладнання тощо.

Тобто форма вказаного акту та довiдки є сталою та наведена в Додатку 3 до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, та не передбачає внесення жодних відомостей про габаритно-ваговий комплекс, яким здійснювався вiдповiдний контроль.

Незважаючи на відсутність вимог щодо зазначення в матеріалах габаритно-вагового контролю інформації про зважувальне обладнання, суд звертає увагу, що в талоні-роздруківці зважування від 06.09.2021 зазначено номер ваги № 008233, що в свою чергу ідентифікує зважувальне обладнання, за допомогою якого працівниками Укртрансбезпеки проводилась перевірка.

Щодо посилань позивача на зважування транспортного засобу на підприємстві, суд зазначає, що перевищення нормативних вагових параметрів здійснюється за допомогою точного габаритно-вагового контролю, у тому числі шляхом визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу стаціонарному або на пересувному пункті, а тому вiдомостi з товарно-транспортної накладної не можуть спростовувати встановленi пiд час такого контролю показники.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у справі № 820/1420/17 від 02.08.2018.

Суд також враховує, що зважування транспортного засобу позивача на сторонньому підприємстві не виключає можливості вивантажувати та переміщувати вантаж, тобто здійснювати втручання до вмісту транспортного засобу.

Більше того, п. 1, 24 Порядку № 879 прямо передбачає можливість повторного зважування транспортного засобу, водночас в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки позивач вимагав повторного зважування належного йому транспортного засобу.

Крім того, позивачем не наведено жодних підстав вважати, що наявна у матеріалах справи копія Свідоцтва про повірку засобу вимiрювальної техніки №34-00/3361 від 17.11.2020 "Ваги пересувні автомобiльнi CHEKLODE FREEWEIGT", розміщених у пункті габаритно-вагового контролю а/д Н-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці», 215 км + 950 м, не належить до автомобільних ваг, що використовувалися відповідачем під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Позивач під час розгляду справи по суті, не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, суд відхиляє, оскільки вони не спростовують перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідальність за яке передбачено абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 - 77, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з питань безпеки на транспорті (вул. Руська, 248 У, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький