Справа № 160/3334/22
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2022 року м.Дніпросправа № 160/3334/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 160/3334/22 (суддя Прудник С.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що всупереч вимогам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII, Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", відповідачем у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/2420/21 від 23.04.2021 військову частину НОМЕР_1 було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. На виконання рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у сумі 40 326,21 грн. (сорок тисяч триста двадцять шість гривень 21 копійка), виплатила 11.08.2021 року - 40 326,21 грн. (сорок тисяч триста двадцять шість гривень 21 копійка). Також позивач зауважує, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації, набула право на отримання компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що ст.117 КЗпП України не може розповсюджуватися на зазначені правовідносини. Вказує, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Крім того, за наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні ч.1 ст.117 КЗпП України, є безпідставним.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 255 від 18.11.2018 була звільнена у запас та виключена зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ЗСУ наказом від 27.11.2018 № 119-РС з 29.11.2018.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 04.04.2017.

Станом на день прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини з нею не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення, яка була гарантована чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення, а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони.

У зв`язку із цим, позивач звернулася до суду із позовною заявою. За наслідками розгляду даної позовної зави, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року у справі №160/2420/21 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Судом визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у сумі 40 326,21 грн., виплатила 11.08.2021 року - 40 326,21 грн..

З матеріалів справи також вбачається, що 16.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації 11.08.2021 року.

Листом від 07.09.2021 року за №50/4 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачу про те, що при звільнені остання не заявляла скарг і заяв, не подавала рапорт що її не розрахували повністю, а індексація грошового забезпечення не являється складовою грошового забезпечення її виплата здійснювалась у відповідності до вимог законодавства, а саме Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078, відповідно до пункту 4 постанови у разі затримки виплати нараховується компенсація.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців.

У постановах від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20 Верховний Суд вказав, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Колегія суддів зазначає, що відмова у виплаті позивачу компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу індексації грошового забезпечення є безпідставною, оскільки виплата індексації особі на підставі рішення суду не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразову виплату.

Тривале неперерахування індексації за минулі періоди сталося у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних виплат, донарахованих і виплачених їй на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо можливості задоволення позовних вимог.

Колегія суддів критично ставиться до обґрунтувань апеляційної скарги, оскільки, у даній справі спір не стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2022 відстрочено військовій частині НОМЕР_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 160/3334/22 до прийняття постанови у даній справі.

Проте, 12.07.2022 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшла копія платіжного доручення № 2032 від 01.07.2022, яким підтверджується факт сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 488,6 грн..

Враховуючи наведене, підстави для стягнення судового збору з військової частини НОМЕР_1 за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 160/3334/22 відсутні.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у справі № 160/3334/22 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак