Справа № 569/7554/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 569/7554/22 пров. № А/857/14880/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у справі №569/7554/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Марковця Олександра Вячеславовича, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Галінська В. В.,

час ухвалення рішення 20.09.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - інспектора роти №3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Марковця Олександра Вячеславовича, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП, шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст.36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського не відображено відомостей про вчинення ним правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. Зазначає, що оскаржувана постанова не містить відомостей, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Крім того, вказує, що можливості надати пояснення у нього не було, оскільки в оскаржуваній постанові (у виді стрічки) нема місця для того, щоб надати пояснення, клопотання. Звертає увагу, що поліцейські не можуть бути залучені як свідки при розгляді адміністративної справи, а тому працівниками патрульної поліції порушено порядок винесення постанови щодо нього. Таким чином, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора 1 батальйону роти №3 Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Марковця О. В. серії ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, рухаючись в м. Рівне по вул. Соборна, 19, керуючи транспортним засобом Subaru Impreza номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки, був не престебнутий ременем безпеки, а також користувався засобом зв`язку тримаючи його в руці, а саме: розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.3в та п.2.9д ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП..

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що інспектором при розгляді справи про адміністративні правопорушення дотримано вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 №1408/27853, позивач на місці розгляду справи не заперечував факту вчинення ним правопорушення, будь-яких клопотань не заявляв. Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджено дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправними дій відповідача, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до п.9 розділу ІІІ Інструкції №1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно з п.1, 5 розділу IV Інструкції 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Колегія суддів звертає увагу, що при виявленні адміністративного правопорушення та притягненні особи до адміністративної відповідальності складання процесуального документа повинно відбуватись з дотриманням вимог порядку оформлення постанови, які передбачені нормами КУпАП та Законом України "Про Національну поліцію".

Зі змісту досліджено відеозапису з місця вчинення адміністративного правопорушення, вбачається, що позивачу відповідно до вимог ст.268 КУпАП на місці до початку розгляду справи роз`яснено процесуальні права позивача в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання посадовою особою відповідача процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про правомірність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується питання, зокрема, правомірності дій відповідача, а тому окремо такі дії не оскаржуються.

Згідно зі ст.9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ч.5 ст.121 КУпАП передбачає, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами -тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.3 (в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За змістом п.2.9 (в) ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

П.9 ст.31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 09 червня 2022 року о 11:37 год, рухаючись у м. Рівне по вул. Соборна, 19, керуючи транспортним засобом Subaru Impreza номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки був не престебнутий ременем безпеки, а також користувався засобом зв`язку тримаючи його в руці, а саме: розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п.2.3 в та п. 2.9 д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121 та ч.2 ст.122 КУпАП.

З оглянутого колегією суддів долученого до матеріалів справи відеозапису (а.с. 39) безпосередньо факту того, що позивач був не престебнутий ременем безпеки, а також користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, а саме: розмовляв по мобільному телефону не міститься, міститься лише факт, що зі слів інспектора поліції він розмовляє по телефону та не пристебнутий ременем безпеки, однак на відео зі слів інспектора вбачається лише проїзд транспортного засобу Subaru Impreza номерний знак НОМЕР_1 із затемненими вікнами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення вищезазначеного адміністративного правопорушення відсутні.

Крім того, про зафіксований факт вчинення адміністративного правопорушення на фото- чи відео- відсутня вказівка у оскаржуваній постанові, а лише зазначено, що до постанови додаються пояснення, однак такі у матеріалах справи відсутні також.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст.251 КУпАП вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Абз.1 ст.268 КУпАП передбачає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюється статтею 279 цього Кодексу.

За приписами абз.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Колегія суддів зауважує, що доказів того, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subaru Impreza номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним пасивними засобами безпеки був не престебнутий ременем безпеки, а також користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, а саме: розмовляв по мобільному телефону матеріали справи не містять.

У постанові від 26 квітня 2018 року по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Ст.72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.76 КАС).

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зауважує, що Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про порушення позивачем п.2.3 та п. 2.9 ПДР України, що призвело до вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП, разом з тим, відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження вчинення цих правопорушень.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем всіх вказаних вище дій, які зазначені в оскаржуваній постанові, що свідчить про відсутність фіксації події правопорушення та розгляд такого за ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП, а тому відповідно до ст.247 КУпАП є підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених правових та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП.

Крім того, в п.30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вказаних у постанові обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ч.5 ст.121 КУпАП, а тому постанова серії ЕАО №5464725 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 496,20 грн, сплачений ним згідно з квитанцією №0.0..1 від 13 червня 2022 року за подання позовної заяви та 744,30 грн, сплачений згідно з квитанцією №39024200 від 30 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року у справі №569/7554/22 скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №5464725 від 09 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121 КУпАП шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст.36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір на суму 496,20 грн, сплачений ним згідно з квитанцією №0.0..1 від 13 червня 2022 року за подання позовної заяви та 744,30 грн, сплачений згідно з квитанцією №39024200 від 30 вересня 2022 року за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.