Справа № 500/1823/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/1823/22 пров. № А/857/10646/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року (суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.03.2022№99-агд «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника ОСОБА_2 » (далі Наказ від 25.03.2022 №99-агд);визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.04.2022№118-агд «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника ОСОБА_2 » (далі Наказ від 01.04.2022 №118-агд). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказані накази є протиправними та такими, що підлягають до скасування, оскільки він переконаний, що у його діях відсутні ознаки порушення військової та виконавчої дисципліни, а відтак відсутні підстави для притягнення до відповідальності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржувані накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності жодним чином не порушують права позивача. Вважає, що проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідача, тому службове розслідування не призначалося, оскільки факт голосного спілкування, яке заважає проведенню селекторної наради 25.03.2022 та факт безпідставного запізнення не потребують додаткового встановлення. Разом з тим, зазначає, відсутність позивача на селекторній нараді підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем. ОСОБА_1 не доповів про те що не зможе бути присутнім, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , є офіцером та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с. 14).

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №417 від 07.10.2021 позивачу присвоєне чергове військове звання: полковник (а.с. 15).

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №402 від 29.09.2021, позивач призначений начальником центру ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).

Відповідно до наказу №53 від 02.10.2021 (по стройовій частині), позивач підполковник ОСОБА_1 , починаючи з 02.10.2021, прийняв справи та посаду начальника центру ІНФОРМАЦІЯ_4 та приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 17).

Суд зазначає, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, який в подальшому продовжено, у передбачений законом спосіб.

Так, Наказом від 25.03.2022 №99-агд, на підставі статей 45 та 48 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-ХІV від 24.03.1999, за порушення військової дисципліни під час проведення селекторної наради притягнуто до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 та накладено дисциплінарного стягнення догану (а.с. 20).

Зі змісту вказаного Наказу від 25.03.2022 №99-агд слідує, що згідно розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 25.03.2022 проведено селекторну нараду з начальниками районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та начальниками відділів районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Під час проведення наради начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 полковник ОСОБА_2 голосно спілкувався з підлеглими (порушував військову дисципліну), чим заважав проведенню селекторної наради.

Наказом від 01.04.2022 №118-агд, на підставі статей 45 та 48 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-ХІV від 24.03.1999, за порушення виконавчої дисципліни під час проведення селекторної наради притягнуто до дисциплінарної відповідальності начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_3 та накладено дисциплінарного стягнення догану (а.с. 19).

Зі змісту вказаного Наказу від 01.04.2022 №118-агд слідує, що згідно вимог розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 19.00 31.03.2022, проводилась селекторна нарада з начальниками районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та начальниками відділів районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 , полковник ОСОБА_2 безпідставно запізнився на вказану селекторну нараду.

Не погоджуючись із діями відповідача стосовно притягнення до дисциплінарних стягнень у вигляді доган, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів, які б свідчили про обставини вчинення позивачем визначених оскаржуваними наказами порушень саме військової та виконавчої дисципліни, зокрема: голосного спілкування з підлеглими, яке заважало проведенню селекторної наради 25.03.2022 та «безпідставного» запізнення на селекторну нараду, яка проводилась 31.03.2022 о 19:00, - відповідачем не представлено, а судом не здобуто. Відтак, притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за порушення військової/виконавчої дисципліни без доведення його вини, як і негативних наслідків такого порушення, свідчить про прийняття відповідачем оскаржуваних наказів без з`ясування всіх обставин, тому оскаржувані накази підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), та Статутом внутрішньої служби.

Преамбулою Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Частинами третьою, шостою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно із частиною першою статті 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

За приписами частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Так, частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина першастатті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Абзацами 1, 2, 3 статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Отже, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування. Вирішуючи такі спори, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Апелянт покликається на той факт, що проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідача, тому службове розслідування не призначалося, оскільки факт голосного спілкування, яке заважає проведенню селекторної наради 25.03.2022 та факт безпідставного запізнення не потребують додаткового встановлення.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства виданню наказу може передувати службове розслідування.

Апеляційний судом не заперечується те, що проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідача, його командування. Аналогічних висновків дійшов і суд першої інстанції.

Однак, в даному контексті слід звернути увагу на приписи Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджені наказом Міністерства Оборони України від 21.11.2017 №608 (надалі - Порядок №608), якими визначаються підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Так, пункт другий розділу ІІ Порядку №608 передбачає випадки коли службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Таким чином, аналізуючи у взаємозв`язку вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоч і проведення службового розслідування є необов`язковим, однак приписи Дисциплінарного статуту ЗСУ і приписи Порядку №608 передбачають, що для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований не лише сам факт порушення, але й вина такого військовослужбовця у вчиненому порушенні, її ступінь. При цьому з`ясуванню підлягають причини і умови, що сприяли вчиненню військовослужбовцем правопорушення.

Апелянт вказує на те, що факти порушення дисципліни позивачем є доведеними та не потребують додаткового встановлення, а тому службове розслідування не призначалося.

Як встановлено матеріалами справи, мотивом притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 25.03.2022 №99-агд слугувало порушення позивачем дисципліни, оскільки він голосно спілкувався з підлеглими, чим заважав проведенню селекторної наради.

Аналізуючи таку підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності слід звернути увагу на те, що факт голосного спілкування з підлеглими, чим заважав проведенню селекторної наради не підтверджені жодними доказами. Також, відповідачем не наведено, яке саме правило чи порядок передбачають, що голосне спілкування з підлеглими становить склад порушення військової дисципліни.

Таким чином, колегія суддів ставить під сумнів що поведінка позивача під час селекторної наради 25.03.2022 містила ознаки порушення військової дисципліни, що могли стати підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Також, матеріалами справи встановлено, що мотивом притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 01.04.2022 №118-агд слугувало порушення позивачем дисципліни, оскільки безпідставно запізнився на селекторну нараду, яка відбувалася 31.03.2022 о 19:00.

Апелянт зазначає, що відсутність позивача на селекторній нараді підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не доповів про те що не зможе бути присутнім, що є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби.

Однак, на думку колегії суддів, був зафіксований сам факт порушення, однак вина позивача встановлені не були.

Як зазначає позивач, про час проведення селекторної наради 31.03.2022 він повідомлений не був, що б давало йому можливість своєчасно прибути та взяти участь у селекторній нараді.

Разом з тим, 31.03.2022 в період з 16:00 до 20:00, позивач як уповноважений Кременецької військової адміністрації член штабу районної територіальної оборони брав участь у черговому засіданні штабу Кременецької районної територіальної оборони, що відбувалося у приміщенні Кременецької районної військової адміністрації. Вказані обставини підтверджуються посвідченням №03/8022 від 28.02.2022 та листом Кременецької районної військової адміністрації №01-455/02-20 від 07.04.2022 (а.с. 21-23).

Відтак, у діях позивача не вбачається умислу щодо неявки своєчасно на селекторну нараду 31.03.2022.

Таким чином, хоч і законом передбачено право, а не обов`язок відповідача провести службове розслідування, однак відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності приймається командиром лише у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те. що будь-яких доказів, які б свідчили про обставини вчинення позивачем визначених оскаржуваними наказами порушень саме військової та виконавчої дисципліни, зокрема: голосного спілкування з підлеглими, яке заважало проведенню селекторної наради 25.03.2022 та «безпідставного» запізнення на селекторну нараду, яка проводилась 31.03.2022 о 19:00, - відповідачем не представлено, а судом не здобуто. Відтак, притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності за порушення військової/виконавчої дисципліни без доведення його вини, як і негативних наслідків такого порушення, свідчить про прийняття відповідачем оскаржуваних наказів без з`ясування всіх обставин, тому оскаржувані накази підлягають скасуванню

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року в справі №500/1823/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш