Справа № 420/5416/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/5416/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

за участю секретаря: Мунтян С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі № 420/5416/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за період відпустки, грошової допомоги за період відпустки, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

13.09.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати абз.2 ч.1 наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №768-В від 24.09.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за час відпустки тривалістю 33 календарних днів за період роботи з 01.04.2007 р. по 31.01.2008р.;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 147 297,57 грн.;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 98 874,25 грн.;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною заробітною платою за період відпустки з 01.02.2008 р. по 30.07.2018 р. в сумі 156239,05 грн.;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасно виплаченою грошовою допомогою за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018 р. в сумі 107446,59 грн.;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він має право на використання відпустки терміном 33 календарних дні з виплатою відпускних за період до незаконного звільнення з 01.02.2008р. Також, позивач зазначає, що до листа від 14.08.2018р. №6906/12/18 ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області додано розрахунково-платіжну відомість за липень 2018р., яка не відповідає вимогам ст.110 КЗпП України, оскільки в ній не вказано посадовий оклад ОСОБА_1 , надбавку за вислугу років, доплати за ранг, розмір премії та утримання із заробітної плати по місяцям року. Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за липень 2018р. ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. у сумі 64596,62грн. Однак, вказане нарахування, на думку позивача, проведено з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки не відповідають вимогам ст.50 Закону України «Про державну службу», підпункту «а» пункту 1 розділу І, абзацам 7, 8 пункту 2 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2019р. №102 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2019р.» підвищено посадові оклади державних службовців з 01.01.2019р. Зокрема, посадовий оклад державного службовця головного спеціаліста категорії «В» з 01.01.2018р. був 4800грн., а з 01.01.2019р. став 5110грн. Середньо місячний розмір премії підтверджується тим, що відповідно до абзацу 4 пункту 1 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» з 1 січня 2019 року набрали чинності абзац 4 частини 3 статті 50 та частина 6 статті 52 Закону, з урахуванням яких загальний розмір місячних або квартальних премій, які може отримати державний службовець за рік, не перевищуватиме 30 відсотків Фонду його посадового окладу за рік. У зв`язку з чим, на думку позивача, відповідач повинен був здійснити розрахунок виходячи із посадового окладу 5110грн., надбавки за вислугу років 50% посадового окладу - 2555грн., доплати за ранг державного службовця - 200грн., 30% посадового окладу середньомісячного розміру премії за рік 1533грн. Крім того, відповідно до ст.57 Закону України «Про державну службу» державному службовцю надається щорічна оплачувана відпустка з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. При цьому, допомога є гарантованою виплатою один раз на рік при надані відпустки за відповідний робочий рік. З урахуванням ст.34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 р. №55 внесена зміна до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. №509 «Про затвердження Порядку накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», відповідно до якої за невиплату компенсації працівникам щодо втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, накладаються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі мінімальної заробітної плати на момент виявлення порушення. Також, позивач стверджує, що у зв`язку з незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого життя.

Не погоджуючись із позовними вимогами Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області до суду подано письмовий відзив, у якому зазначено, що ОСОБА_1 не наведено жодних обґрунтувань, яким чином абз.2 ч.1 наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №768-В від 24.09.2019 року порушує його права та охоронювані законом інтереси. Відповідно до наказу №05-к від 29.01.2008р. при звільненні ОСОБА_1 у 2008р. з ним проведено остаточний розрахунок, включаючи оплату невикористаних днів відпустки за період роботи з 01.04.2007р. по 31.01.2008р. Також, відповідно до абз.1 ч.1 наказу №768-В зазначена відпустка починається з 07.11.2020р., у зв`язку з чим, з урахуванням приписів ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки», ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області мало право провести з ОСОБА_1 відповідний розрахунок до 04.11.2020р., а тому звернення позивача про стягнення відповідних сум є передчасним. На думку відповідача, ОСОБА_1 отримано дні відпочинку та еквівалентні ним грошові кошти. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Тому, відповідач зазначає, що посилання позивача на інші методики, способи розрахунку, складові та компоненти не мають ураховуватися судом при вирішенні даного питання. Також, ОСОБА_1 висунуто одну й ту ж саму вимогу до одного й того ж позивача з тим самим предметом та з тих самих підстав у двох позовних заявах, які розглядалися у справах №1540/4122/18 та у цій справі. До того ж, виплати відпускних за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. при звільненні ОСОБА_1 у 2018р. проведено без порушення місячного терміну прострочення. Окрім того, вимога позивача про стягнення моральної шкоди у зв`язку із незаконним звільненням уже заявлялась у справі про поновлення його на роботі. Між тим, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між несплатою заявленої позивачем суми та його сімейними негараздами, як і відсутні підтвердження моральних страждань з боку позивача, компенсувати які, призначений інститут моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2020р. по справі №420/5416/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заробітної плати за період відпустки, грошової допомоги за період відпустки, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування абз.2 ч.1 наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №768-В від 24.09.2019 року, зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за час відпустки тривалістю 33 календарних днів за період роботи з 01.04.2007 р. по 31.01.2008 р., оскільки відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. Відповідно до абз.1 ч.1 наказу № 768-В від 24.09.2019 року відпустка позивача починається з 07.11.2020 року, а відтак відповідач має право провести відповідний розрахунок до 04.11.2020 року. Разом з тим, позивач звернувся до суду з позовом 13.09.2020 року. Також, приписи п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, спростовують твердження позивача про невірне обчислення відповідачем середньої заробітної плати та не включення до розрахунку надбавки за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, доплати за ранг державного службовця у розмірі 30% посадового окладу та середньо місячний розмір премії за рік. Крім того, позивач мав право на отримання грошової допомоги на оздоровлення від відповідача один раз на рік при наданні відпустки. Грошова допомога (грошова допомога на оздоровлення) відноситься до інших заохочуваних та компенсаційних виплат заробітної плати. У свою чергу, позивач у зазначений період не перебував у трудових відносинах з відповідачем і йому не надавались відповідні відпустки, а відтак відсутні підстави визначені Законом для надання допомоги на оздоровлення, оскільки подією, у зв`язку з якою призначається матеріальна допомога на оздоровлення, є щорічна основна відпустка. Між тим, позивача поновлювали на посаді та судами було визнано його звільнення протиправним, разом з тим чинним законодавством України чітко визначено компенсацію за відповідне незаконне звільнення, а саме стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги при надані щорічної відпустки, які виплачуються у розмірі середньої заробітної плати, розрахованої згідно з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, не враховуються до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня, оскільки виплачуються працівникові не за виконану ним роботу та не є елементами заробітної плати. Окрім того, у період з 01.02.2008р. по 30.05.2018р. позивачу не нараховувалась заробітна плата, оскільки він був звільнений, а нарахований у 2018 році, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. у справі №2а-4555/08/1570, середній заробіток за час вимушеного прогулу. 20.06.2018р. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, на виконання додаткової постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. у справі №2а-4555/08/1570, виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 159824,86грн. В свою чергу, заявлені позивачем до стягнення суми компенсації розраховані ним із урахуванням, на йогу думку, неправильного розрахунку та виплати відповідачем заробітної плати за період відпустки з 01.02.2008 р. по 30.07.2018 р., а також невиплати грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018 р. Відтак, заявлені позовні вимоги фактично є похідними від позовних вимог про стягнення заробітної плати за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 147297,57 грн. та грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 98874,25 грн. Грошова допомога при наданні щорічної відпустки та допомога для вирішення соціально-побутових питань не враховуються до заробітної плати для забезпечення її мінімального рівня, оскільки виплачуються працівникові не за виконану ним роботу та не є елементами заробітної плати, має разовий характер, а тому не підлягає компенсації. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 .В окружним адміністративного суду відмовлено, оскільки вказані вимоги є похідними від вимог у яких суд дійшов висновку про відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що окружним адміністративним судом порушено норми матеріального та процесуального права, не вірно встановлено обставини справи, не правильно надано оцінку спірним правовідносинам, у зв`язку з чим, на думку позивача, оскаржуване рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач частково погодився з рішенням суду стосовно відмови у задоволенні позовних вимог №1,2,3. Однак, в поданій апеляційній скарзі, стверджує, що відповідач нарахував середню заробітну плату за період відпустки виходячи лише із посадового окладу. До того ж, скаржник зазначає, що він дійсно фактично не працював, однак, за ним зберігалися місце роботи та заробітна плата, з якої сплачено податки. Тобто, останній абзац п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки він стосується працівників, які не були у вимушеному прогулі, а були на роботі та не мали заробітку не з власної вини. На думку ОСОБА_1 , до даних правовідносин підлягають застосуванню пункт 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Скаржник зазначає, що посилання суду на ст.35 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-12 не є правомірним, оскільки, з моменту прийняття Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VІІІ, вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність. Крім того, позивач відмічає, що не перебував у трудових відносинах у період вимушеного прогулу, але здобув право на відпустку після поновлення на роботі, що підтверджується наказом відповідача про надання відпустки за період вимушеного прогулу. Означене вказує на наявність у позивача права на отримання від відповідача грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 98874,25грн. Відповідач повинен був виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. у розмірі середньомісячної заробітної плати, а не виходячи лише із посадового окладу. Оскільки судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення виплат на які нараховується компенсація, то відповідно обґрунтованими та правомірними є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. у розмірі 156239,05грн. та грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2008р. по 30.07.2018р. в сумі 107446,59грн. На думку скаржника, судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог, які прямо вказували на завдання позивачу моральної шкоди, тому з відповідача необхідно стягнути на відшкодування моральної шкоди 5000грн. У зв`язку з незаконними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Скориставшись наданим приписами чинного процесуального законодавства правом ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області подано письмовий відзив на апеляційну скаргу зміст якого повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (т.ІІ а.с.30-37, т.ІІ а.с.260-264).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, заслухавши доводи представників сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що рішенням атестаційної комісії Управління ветеринарної медицини в Одеській області від 25.12.2007р. (протокол №04) державного службовця головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає займаній посаді.

У зв`язку з чим, 29.01.2008р. Управлінням ветеринарної медицини в Одеській області винесено наказ №05-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 », пунктом 1 якого ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління ветеринарної медицини в Одеській області державного інспектора ветеринарної медицини 31.01.2008р. як такого, що не відповідає займаній посаді із-за недостатньої кваліфікації, п.2 ст.40 КЗпП України.

У вказаному наказі від 29.01.2008р. №05-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » також зазначено про необхідність виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку тривалістю 25 календарних днів за період роботи з 01.04.2007р. по 31.01.2008р. та 8 календарних днів за стаж державної служби, всього 33 календарних дні.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018р. по справі №2а-4555/08/1570 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26.06.2017 року скасовано.

Прийнято нову постанову, про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області, за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію втрати частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням суду апеляційної інстанції: - визнано протиправним та скасовано наказ Управління ветеринарної медицини в Одеській області № 05-к від 31.01.2008 року в частині звільнення ОСОБА_1 ; - поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи - державного інспектора ветеринарної медицини Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області з 01.02.2008 року; - присуджено до стягнення з Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2008 року по день поновлення на роботі; - У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 року по справі №2а-4555/08/1570, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області винесено наказ №222-к від 30.05.2018 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи - державного інспектора ветеринарної медицини Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області з 01.02.2008 року; наказано здійснити нарахування середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.02.2018 року по 30.05.2018 року.

Додатковою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. по справі №2а-4555/08/1570 присуджено до стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.02.2008р. по день поновлення на роботі в розмірі 159824,86 грн.

Колегією суддів з`ясовано, що відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, ст.3 Закону України «Про відпустки», Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області прийнято наказ від 02.07.2018р. №255-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким наказано:

1) звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області за згодою сторін, 30.07.2018р., відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

2) начальнику Управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_5 провести остаточний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 397 календарних днів:

- за період роботи з 01.02.2009р. по 31.01.2010р. 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 11 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2010р. по 31.01.2011р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 13 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2011р. по 31.01.2012р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2012р. по 31.01.2013р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2013р. по 31.01.2014р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2014р. по 31.01.2015р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2015р. по 31.01.2016р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2016р. по 31.01.2017р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2017р. по 31.01.2018р. 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2018р. по 30.07.2018р. 12 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 06 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби;

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019р. по справі №1540/4122/18 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 року скасовано.

Прийнято по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №255-к від 02.07.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізотичної роботи Головного управління Держпродспоживслужби в Одеської області з 30.07.2018 року.

Зобов`язано Головне управління Держпродспоживслужби в Одеської області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.07.2018 року по день поновлення на роботі.

Присуджено до стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеської області моральної шкоди в розмірі 5000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

18.07.2019р. на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019р. у справі №1540/4122/18, з урахуванням ст.372 КАС України, ст.235 КЗпП України, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області винесено наказ №299-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким:

- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 30.07.2018р.;

- начальнику Управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_6 наказано здійснити нарахування та виплату середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 30.07.2018р. по 18.07.2019р.

Крім того, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019р. у справі №1540/4122/18, з урахуванням приписів ст.129-1 Конституції України, ст.325 КАС України, п.5 ч.1 ст.7, ст.ст.46, 57, 58, 59 Закону України «Про державну службу», ст.ст.4, 9, 10, 12, 21 Закону України «Про відпустки», Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016р. №270, наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 31.05.2018р. №259-в «Про надання відпустки ОСОБА_1 », за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.07.2019р., Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області винесено наказ №514-В від 23.07.2019р. «Про надання відпустки ОСОБА_1 », яким наказано:

1) надати ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області:

1.1) відпустку на 397 календарних днів, з 29.07.2019р. по 09.09.2020р., з урахуванням 12 святкових днів, шляхом надання фактичних днів відпочинку:

- за період роботи з 01.02.2009р. по 31.01.2010р. 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 11 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2010р. по 31.01.2011р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 13 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2011р. по 31.01.2012р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2012р. по 31.01.2013р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2013р. по 31.01.2014р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2014р. по 31.01.2015р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2015р. по 31.01.2016р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2016р. по 31.01.2017р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2017р. по 31.01.2018р. 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2018р. по 31.01.2019р. 12 календарних днів основної щорічної відпустки та 06 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби.

Прийняти до уваги, що оплату 397 календарних днів відпустки за час вимушеного прогулу, розрахованого пунктом 1.1 цього наказу, здійснено Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області платіжним дорученням від 27.07.2018р. №593.

1.2) оплачувану відпустку тривалістю 57 календарних днів, з 10.09.2020р. по 06.11.2020р., з урахуванням одного святкового дня:

- за період роботи з 01.02.2018р. по 31.01.2019р. 18 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 09 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби;

- за період роботи з 01.02.2019р. по 29.07.2019р. 15 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби.

Виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 24.09.2019р. №768-В «Про надання відпустки ОСОБА_1 » ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області надано відпустку тривалістю 33 календарних днів за період роботи з 01.04.2007р. по 31.01.2008р.: 25 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 8 календарних днів додаткової відпустки за стаж державної служби; з 07.11.2020р. по 09.12.2020р. В означеному наказі також зазначено про необхідність прийняття до уваги те, що оплату 33 календарних днів вказаної відпустки здійснено Управлінням ветеринарної медицини в Одеській області на виконання наказу від 29.01.2008р. №05-к.

Уважаючи своє право на оплату праці порушеним позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку наведено у статті 82 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 2 частини 1 якої до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Аналогічні законодавчі приписи містить п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про відпустки» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.п.«а» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що його положення застосовується, зокрема, у випадках надання працівникам щорічної відпустки.

Розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, визначено періоди, за якими обчислюється середня заробітна плата.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Розділом ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, передбачено виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати.

Відповідно до п.п.3, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 розраховано заробітну плату за період відпустки (четверта позовна вимога) з урахуванням проміжку часу з 01.02.2008р. по 30.07.2018р.

Перевіряючи визначений позивачем період колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №514-В від 23.07.2019р. «Про надання відпустки ОСОБА_1 », позивачу надано відпустку з 01.02.2009р.

З матеріалів справи убачається, що 01.02.2008р. (наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №222-к від 30.05.2018 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ») ОСОБА_1 поновлено на роботі.

Суд апеляційної інстанції констатує, що з огляду на наявні у матеріалах справи документи, у період з 01.02.2008р. по 01.02.2009р. позивач не перебував у відпустці.

Отже, з урахуванням установлених обставин справи та заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, колегією суддів з`ясовано, що спірним у межах досліджуваного питання є період з 01.02.2009р. по 30.07.2018р.

Згідно із наявною у матеріалах справи довідкою ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 01.06.2018р. №4396/13/23 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період з грудня 2007р. по січень 2008р. складає 61,78грн.

З урахуванням п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, середня заробітна плата за період з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. становить 146912,84грн. (61,78грн. х 2378 робочих днів у періоді з 01.02.2009р. по 30.07.2018р.).

Відповідно до штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на 2018р. та розрахунково-платіжної відомості №35 за січень 2008р. до видаткового касового ордеру від 29.01.2008р., після підвищення оклад головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи склав 4800грн., а до підвищення становив 709грн. Отже, коефіцієнт коригування 6,77 (4800грн. / 709грн.).

Беручи до уваги вищевикладене, розмір середньої заробітної плати за період з 01.02.2009р. по 30.07.2018р., з урахуванням коефіцієнта коригування, складає 994599,93грн. (146912,84грн. х 6,77).

Колегією суддів установлено, що середньомісячна заробітна плата за спірний період становить 8724,56грн. (994599,93грн. / 114 місяців у період з 01.02.2009р. по 30.07.2018р.).

Як зазначено апеляційним судом вище, згідно із наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №514-В від 23.07.2019р. «Про надання відпустки ОСОБА_1 », позивачу надано відпустку тривалістю 397 календарних днів.

Заробітна плата за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. апеляційним судом розраховується наступним чином:

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 356 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 21 (календарний день відпустки) = 6175,89грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 43 (календарних дня відпустки) = 12681,13грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13270,95грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13270,95грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 356 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13234,05грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13270,95грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13270,95грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13270,95грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 356 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 45 (календарних днів відпустки) = 13234,05грн.;

- 8724,56грн. х 12 місяців = 104694,72грн. (сумарний заробіток за останні перед наданням відпустки 12 місяців) / 355 (календарних днів, без урахування святкових та не робочих) х 18 (календарних днів відпустки) = 5308,38грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що загальна сума заробітної плати за період відпустки становить 116988,25грн.

При цьому, у межах досліджуваної частини обставин справи колегія суддів уважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно виплати позивачу на виконання додаткової постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. у справі №2а-4555/08/1570 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2008р. по день поновлення на роботі у розмірі 159824,86грн., оскільки така виплата не впливає на розрахунок заробітної плати за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р.

Крім того, розраховуючи вищеозначену суму заробітної плати за період відпустки колегія суддів враховує, що учасники справи не зазначають, а апеляційним судом не установлено здійснення на користь позивача інших виплат, які впливають на здійснений колегією суддів розрахунок.

Стосовно розрахунку грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р., суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У період з 01.02.2009р. до 01.05.2016р. діяв Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII, статтею 35 якого було гарантовано надання державним службовцям щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

01.05.2016р. набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, статтею 57 якого передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, у період з 01.02.2009р. до 01.05.2016р. розрахунковою величиною грошової допомоги під час отримання щорічної відпустки був посадовий оклад, а з 01.05.2016р. до 30.07.2018р. - середньомісячна заробітна плата.

Наказом ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області від 30.05.2018р. №222-к «Про поновлення ОСОБА_1 » позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 01.02.2008р.

Згідно із наявним у матеріалах справи штатним розписом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, затвердженого головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 31.01.2018р., посадовий оклад головного спеціалісті відділу організації протиепізоотичної роботи Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області становить 4800грн.

З огляду на вищевикладене, грошова допомога за період відпустки з 01.02.2009р. до 01.05.2016р. складає 38400грн. (8 років х 4800грн. посадового окладу).

Як установлено колегією суддів та зазначено вище, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 8724,56грн., а тому грошова допомога за період відпустки з 01.05.2016р. до 30.07.2018р. 17449,12грн. (2 роки х 8724,56грн. середньомісячної заробітної плати).

При цьому, як з`ясовано апеляційним судом та зазначено позивачем у розрахунку грошової допомоги (т.IV а.с.78), у липні 2019р. ОСОБА_1 було нараховано грошову допомогу в розмірі 7047,60грн.

Відтак, з урахуванням означеного, загальна сума грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. складає 48801,52грн. (38400грн. + 17449,12грн.) 7047,60грн.).

Щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасно виплаченою заробітною платою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області №514-В від 23.07.2019р. «Про надання відпустки ОСОБА_1 », позивачу надано відпустку тривалістю 397 календарних днів починаючи з 29.07.2019р. по 09.09.2020р.

Частиною 4 статті 115 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки, тобто не пізніше 25.07.2019р.

Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам

втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001р. №159.

Згідно із пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Як установлено вище, загальна сума заробітної плати за період відпустки становить 116988,25грн., а тому ставка податку 18% - 21057,89грн. (116988,25грн. х 18%), військовий збір 1,5% - 1754,82грн. (116988,25грн. х 1,5%).

Отже, заробітна плата за період відпустки з урахуванням виключення сум відрахувань на податки складає 94175,54грн.

Згідно із розміщеною на офіційному сайті Державної служби статистики України інформацією за період з серпня 2019р. по січень 2019р. індексу споживчих цін складав: серпень 2019р. 99,7%, вересень 2019р. 100,7%, жовтень 2019р. 100,7%, листопад 2019р. 100,1%, грудень 2019р. 99,8%, січень 2020р. 100,2%, лютий 2020р. 99,7%, березень 2020р. 100,8%, квітень 2020р. 100,8%, травень 2020р. 100,3%, червень 2020р. 100,2%, липень 2020р. 99,4%, серпень 2020р. 99,8%, вересень 2020р. 101,7%, жовтень 2020р. 102,7%, листопад 2020р. 101,3%, грудень 2020р. 100,9%, січень 2021р. 101,3%.

Індекс споживчих цін обчислюється наростаючим підсумком: 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 х 1,002 х 0,997 х 1,008 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,017 х 1,027 х 1,013 х 1,009 х 1,013 х 100 = 110,5%.

Величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації становить 10,5% (110,5 - 100).

З урахуванням наведеного, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасно виплаченою заробітною платою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. складає 9888,43грн. (94175,54грн. х 10,5 / 100).

Стосовно компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасно виплаченою грошовою допомогою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. апеляційний суд зазначає таке.

Спірне питання урегульовано аналогічними законодавчими приписами, що й компенсація втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасно виплаченою заробітною платою.

Колегією суддів установлено, що загальна сума грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. складає 55849,12грн., а тому ставка податку 18% - 10052,84грн. (55849,12грн. х 18%), військовий збір 1,5% - 837,74грн. (55849,12грн. х 1,5%).

Отже, грошова допомога за період відпустки з урахуванням виключення сум відрахувань на податки складає 44958,54грн.

Беручи до уваги означене, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасно виплаченою грошовою допомогою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. становить 4720,65грн. 44958,54грн. х 10,5 / 100).

До того ж, здійснюючи розгляд позовних вимог ОСОБА_1 про компенсацію втрати частини доходу судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідач у добровільному порядку не нараховує та не виплачує на користь позивача спірних сум доходу.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари, роботи (послуги).

При цьому, на думку колегії суддів, саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Отже, заробітна плата за час відпустки та грошова допомога за період відпустки входять до складових заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки гарантована приписами Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII та Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Означене у повній мірі спростовує твердження відповідача стосовно того, що грошова допомога, яка виплачується працівнику роботодавцем при наданні щорічної відпустки, не відноситься до доходів, визначених у ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відтак, з огляду на вищеозначене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягаю частковому задоволенню, шляхом стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на заробітну плату за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. в сумі 116988,25грн., грошової допомоги за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. в сумі 48801,52грн., компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період відпустки з 01.02.2009 р. по 30.07.2018 р. в сумі 9888,43грн., компенсації втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасно виплаченою грошовою допомогою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018 р. в сумі 4720,65грн.

Суд апеляційної інстанції відмічає, що такого висновку апеляційний суд дійшов з урахуванням установлених фактичних обставин справи, наявних у матеріалах справи доказів, доводів сторін, а також за наслідками дослідження висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.09.2022р. №627-Е.

Статтею 108 КАС України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

У зв`язку з чим, висновок експерта колегією суддів взято до уваги в частині, яка ґрунтується на приписах чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому, відхилена судом частина висновку експерта мотивована судовим рішенням.

Означене спростовує твердження відповідача щодо неможливості врахування під час розгляду даної справи висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.09.2022р. №627-Е.

Відносно відшкодування завданої позивачу моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як з`ясовано апеляційним судом позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 пов`язує саме із неодноразовим порушенням роботодавцем його трудових прав.

Досліджуючи поставлене перед судом апеляційної інстанції питання колегією суддів установлено, що роботодавець неодноразово звільняв ОСОБА_1 з роботи, що підтверджується наявними у матеріалах справи наказами від 29.01.2008р. №05-к (т.І а.с.82), від 02.07.2018р. №255-к (т.І а.с.94).

У зв`язку з чим, позивач змушений був звертатися до суду за поновленням свого права на працю.

Відповідними судовими рішеннями у справах №2а-4555/08/1570, №1540/4122/18 таке право поновлювалось.

Також, колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини від 11.03.2021р. у справі «КАЦЮК ТА КАМЕНЕЦЬКА ПРОТИ УКРАЇНИ» (Заяви№7869/20 та №14942/20 щодо надмірної тривалості судових проваджень.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даному випадку 3000грн. є розумним та справедливим розміром моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Вищеозначеного Одеським окружним адміністративним судом до уваги взято не було та як наслідок помилкового відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують, наведені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновки та доводи відповідача.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів установлено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відтак, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі № 420/5416/19 в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Здійснюючи розподіл судових витрат по сплаті судового збору колегією суддів установлено, що за звернення до суду першої інстанції із даною позовною заявою в частині позовних вимог майнового характеру позивачем сплачено судовий збір в сумі 3232,69грн.

Відкриваючи апеляційне провадження у даній справі ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 1833,99грн., що складає 1% від загальної суми задоволених позовних вимог майнового характеру (183398,85грн.).

Також, з матеріалів справи убачається, що за проведення двох експертиз ОСОБА_1 сплачено 95174,70грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними платіжними документами (т.ІІІ а.с.53, т.ІV а.с.139).

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані із проведенням експертиз у розмірі 33901,23грн.

Керуючись ст.ст.308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 року у справі № 420/5416/19 в оскаржуваній частині скасувати.

Прийняти у вказаній частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. в сумі 116988,25грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018р. в сумі 48801,52грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за період відпустки з 01.02.2009 р. по 30.07.2018 р. в сумі 9888,43грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу в зв`язку з несвоєчасно виплаченою грошовою допомогою за період відпустки з 01.02.2009р. по 30.07.2018 р. в сумі 4720,65грн.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (65042, м.Одеса, вул.7-а Пересипська,6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати у загальному розмірі 35735(тридцять п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять)грн. 22коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано колегією суддів 03.11.2022р.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.