Справа № 640/13214/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Кунець О.М., розглянувши заяву Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
18.08.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій позивач просить:
31.10.2022 вказана справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду та автоматизованою системою документообігу справу розподілено судді Кунець О.М.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 вказану справу прийнято до провадження судді, відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, з урахуванням особливостей провадження у даній категорії справ, визначених ст. 287 КАС України.
При цьому суд зазначає, що разом з позовною заявою позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову (яка не була розглянута Окружним адміністративним судом м.Києва). В заяві позивач просить забезпечити позов шляхом :
- зупинення стягнення за оскаржуваною постановою старшого державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцького Т.К. від 02.08.2022 у виконавчому провадженні №69304883 про накладення штрафу на Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України у розмірі 5100 до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду позовної заяви, поданої Департаментом;
- заборони старшому державному виконавцю Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцькому Т.К. вживати заходів щодо подальшого накладення штрафів та/або направляти до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду позовної заяви, поданої Департаментом.
03.05.2022 Департамент через ЄСІТС "Електронний суд" до Другого апеляційного адміністративного суду подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції.
Оскільки оскарження постанови державного виконавця не зупиняє її виконання, а ознаки протиправності постанови державного виконавця від 02.08.2022 у виконавчому провадженні №69304883 є, на думку представника позивача, очевидними, то позивач вважає, що необхідно зупинити стягнення відповідно до постанови від 02.08.2022 старшого державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцького Т.К. про накладення на Департамент штрафу у виконавчому провадженні №69304883.
Крім того представник позивача зазначає, що державний виконавець, винісши постанову про накладення на Департамент штрафу за невиконання рішення, має право у тому самому порядку в подальшому накласти на нього штраф у подвійному розмірі та звернутися до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, в той час, коли Департамент буде оскаржувати до суду постанову державного виконавця про накладення штрафу, вважаючи її протиправною.
Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує таке.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч. 1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018р. у справі 826/9263/17, ці підстави є оціночними. Тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
В свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
З огляду на приписи статті 151 КАС України, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Враховуючи викладене, суд також звертає увагу, що інститут забезпечення позову покликаний захистити права та інтереси особи, в разі, зокрема, наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
У заяві про забезпечення позову позивач просить суд, зокрема, забезпечити позов шляхом зупинення стягнення за вказаною постановою старшого державного виконавця.
При цьому, позивачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що в період з серпня по жовтень 2022 року, відповідачем вживаються будь-які заходи щодо примусового стягнення з Департаменту штрафу в розмірі 5100,00 грн. за оскаржуваною у даній справі постановою державного виконавця. Також, позивачем не надано до суду доказів щодо можливого утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Будь-яких доказів вжиття відповідачем Печерським відділом ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) активних заходів після 19.08.2022 щодо виконання постанови про накладення штрафу в розмірі 5100грн. позивачем - Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України до суду не надано.
Крім цього, така підстава забезпечення позову як "очевидна протиправність спірної постанови" не може бути застосована у даному випадку, оскільки ознаки протиправності положень оскаржуваної позивачем постанови від 02.08.2022 ВП №69304883 підлягають встановленню саме при вирішенні справи по суті, адже їх констатація на стадії розгляду судом заяви про забезпечення позову фактично свідчитиме про вирішення спору по суті без вжиття заходів судового провадження.
Щодо забезпечення позову шляхом заборони старшому державному виконавцю вживати заходів щодо подальшого накладення штрафів та/або направляти до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що даний спосіб забезпечення позову є передчасними, з огляду на відсутність підтвердження факту вчинення вказаних дій. Суд наголошує, що предметом спору у даній справі є оскарження постанови державного виконавця про застосування штрафу до позивача (боржника), як одного з заходів з примусового виконання в межах виконавчого провадження ВП №69304883. При цьому , правомірність/неправомірність дій старшого державного виконавця в межах всього виконавчого провадження №69304883, не відноситься до предмету даного спору, що унеможливлює вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони старшому державному виконавцю Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцькому Т.К. вживати будь-які інші заходи у виконавчому провадженні ВП №69304883, у тому числі і щодо подальшого накладення штрафів та/або направляти до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду позовної заяви, поданої Департаментом. .
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом правових підстав для забезпечення позову у цій справі.
А відтак, у задоволенні заяви Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про забезпечення позову наразі належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.
Суддя О.М. Кунець