Справа № 460/15143/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2022 року м. РівнеСправа №460/15143/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить: визнати протиправною бездіяльність щодо непризначення з 07.09.2021 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 07.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, у періоди з 01.01.1986 по 19.12.2005 фактично проживала в селі Балаховичі Володимирецького району Рівненської області, яке відноситься до третьої зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 29.11.2021 вона звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, пенсії із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні такої пенсії за відсутності правових підстав. 15.03.2022 позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 цього Закону. Відповідач відмовив в призначенні пенсії, оскільки на момент звернення позивач проживала (відпрацювала) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 2 роки 5 місяців 28 днів, а тому не має права виходу на пенсію із зниженням пенсійного віку. Позивач, покликаючись до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.01.2022 у справі №556/2609/21, яким підтверджено факт її проживання на території зони гарантованого добровільного відселення з 01.01.1986 по 19.12.2005, вважає, що вона набула право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років у відповідності до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали Чорнобильської катастрофи. Також позивач вказує на наявну колізію правового регулювання спірних правовідносин в статті 26 Закону України № 1058-IV та статті 55 Закону України № 796-ХІІ відносно страхового стажу позивача. Вважає, що виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, необхідно надати перевагу більш сприятливому для позивача закону, а саме статті 55 Закону № 796-ХІІ, відповідно до якого позивач повинна мати не менше 15 років страхового стажу. Відтак, за наявного в неї страхового стажу понад 18 років, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, а тому вважає, що відповідач протиправно відмовив в призначенні такої пенсії.

Ухвалою від 13.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено строк для подання суду відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зазначив, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 14.01.1986, позивач працювала з 14.01.1986 по 01.10.1986 в дитячому садку № 46 м. Луцьк; з 28.01.1987 по 31.01.1989 в районах Крайньої Півночі (чиста зона); з 01.02.1989 по 23.07.1989 та з 01.04.1990 по 30.09.1991 в кооперативі Полонина треста Уренгойгазпромстрой (чиста зона). Враховуючи викладене, документами, доданими до заяви про призначення пенсії, не підтверджено період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Зазначив, що основними умовами зменшення пенсійного віку для осіб які проживають в Чорнобильській зоні є підтвердження періоду проживання або роботи в цій зоні, а також необхідної кількості страхового стажу на момент звернення. Так, станом на 01.01.2021 необхідний страховий стаж має складати 28 років, а оскільки позивач просить зменшити пенсійний вік на 6 років, відтак, і стаж на момент звернення має зменшитися на 6 років. Таким чином, страховий стаж позивача з урахуванням пропорційності його зменшення на момент звернення за призначенням пенсії повинен становити 22 роки. Враховуючи подані документи до заяви та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж позивача становить 14 років 07 місяців 27 днів. Відтак, немає підстав для призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Балаховичі Володимирецького району Рівненської області.

Згідно з довідкою Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області від 30.03.2021 №433, позивач постійно проживала в с. Балаховичі Володимирецького району Рівненської області у період з 01.01.1986 по 19.12.2005.

Крім того, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.01.2022 у цивільній справі №556/2609/21, яке набрало законної сили 24.02.2022, встановлено факт проживання позивача в с. Балаховичі Володимирецького району Рівненської області у період з 01.01.1986 по 19.12.2005.

Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , повторно видане 06.05.2021 Рівненською обласною державною адміністрацією замість посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

29.11.2021 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.12.2021 №08 відмовлено у призначенні позивачу вказаної пенсії з підстав відсутності правових підстав для її призначення.

15.03.2022 позивач повторно звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 30.03.2022 №08 відмовлено у призначенні такої пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення. Документами підтверджено період постійного проживання чи постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 лише 2 роки 5 місяців 28 днів. Страховий стаж становить 18 років 10 місяців 12 днів. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, - 07.09.2032.

Вказане рішення надіслано позивачу листом від 31.03.2022 №1700-0205-8/13118.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, с.Балаховичі Володимирецького району Рівненської області відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а зокрема: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).

В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, не може перевищувати 6 років.

Згідно з п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4).

Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , повторно видане 06.05.2021 Рівненською обласною державною адміністрацією замість посвідчення серії НОМЕР_3 , відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з абз. 5 п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі Порядок №551), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до п. 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №551 чітко визначено, що саме посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, надаючи особі посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає їй право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Крім того, матеріалами справи (довідкою Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області від 30.03.2021 №433 та рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24.01.2022 у цивільній справі №556/2609/21) стверджено, що у періоди з 01.01.1986 по 19.12.2005 позивач постійно проживала в с. Балаховичі Володимирецького району Рівненської області, яке відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення. Тобто з моменту аварії на ЧАЕС по 01.01.1993 - 6 років 8 місяці 4 дні, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 3 роки за 6 повні років проживання в такій зоні.

Водночас, проживання позивача на території 3 зони гарантованого добровільного відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (незалежно від часу проживання в цей період) дає їй право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) при призначенні пенсії за віком.

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач не набула права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 №796-XII з підстав трудових правовідносин позивача у періоди з 14.01.1986 по 01.10.1986 в дитячому садку № 46 м. Луцьк; з 28.01.1987 по 31.01.1989 в районах Крайньої Півночі; з 01.02.1989 по 23.07.1989 та з 01.04.1990 по 30.09.1991 в кооперативі Полонина треста Уренгойгазпромстрой, територія яких не відноситься до зони радіоактивного забруднення, оскільки в силу вимог п.7 Порядку №22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII документами, що підтверджують факт проживання особи на територіях радіоактивного забруднення є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Більше того, обставини проживання позивача в с. Балаховичі Володимирецького району Рівненської області у період з 01.01.1986 по 19.12.2005 встановлені рішенням суду від 24.01.2022 у цивільній справі №556/2609/21, яке набрало законної сили 24.02.2022, а тому такі обставини відповідно до ч. 3 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідки органу місцевого самоврядування, а також судового рішення, що підтверджує факт проживання позивача у період з 26.04.1986 по 31.12.1992 на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина; 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

При цьому, як суд вже зазначав, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Суд не погоджується з доводами позивача про конкуренцію правових норм статті 26 Закону №1058-ІV та частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ щодо встановлення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин ці норми не є самостійними і підлягають застосуванню субсидіарно, про що вказано безпосередньо в частині третій статті 55 Закону №796-ХІІ: Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Стаття 55 спеціального Закону №796-ХІІ розкриває та доповнює зміст статті 26 Закону №1058-ІV відносно особливої категорії осіб, якими є потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому, на переконання суду, позивач невірно тлумачить зміст частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ, вважаючи, що ця норма надає позивачу право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності страхового стажу не менше 15 років. Адже буквальний зміст частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ говорить про те, що особам з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Тобто, якщо страховий стаж особи становить менше 15 років, вона апріорі не набуває права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Водночас, оцінюючи обставини щодо наявності/відсутності такого права, слід виходити з того, чи матиме особа відповідний страховий стаж, з урахуванням його зменшення на кількість років зменшення пенсійного віку, встановленого в статті 26 Закону №1058-ІV.

За обставинами справи, позивач двічі зверталася до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме 29.11.2021 та 15.03.2022.

Правилами статті 26 Закону №1058-ІV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Враховуючи підтверджене матеріалами справи право позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, з урахуванням проаналізованих норм Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку позивач набула б в 54 роки, при дотриманні такої умови як наявність відповідного страхового стажу, також зменшеного на 6 років, тобто станом на 29.11.2021 - 22 роки (28 - 6), та станом на 15.03.2022 - 23 роки (29 - 6). Такий відповідний стаж є не меншим 15 років, отже за його наявності позивачу слід було б призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 №1058-ІV.

Суд встановив, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вона досягла віку 54 роки. Розрахований органом Пенсійного фонду страховий стаж позивача становить 18 років 10 місяців 12 днів, що не заперечується позивачем у позовній заяві, а також у відповіді на відзив. Питання правильності визначеного відповідачем страхового стажу позивача не є спірним в цій справі.

З урахуванням проаналізованих вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не має відповідного страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, отже вона не набула права на призначення такої пенсії.

Застосовані судом норми чинного законодавства України є зрозумілими, неоднозначного (множинного) тлумачення не допускають, не конкурують між собою та не суперечать одна одній.

Отже висновок відповідача про відсутність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є правильним.

Суд також звертає увагу на те, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду, підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 31 жовтня 2022 року.

Суддя Н.О. Дорошенко