Справа № 580/4017/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року справа № 580/4017/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України Черкаській області (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.01.2022 №83 про відмову у призначенні пенсії позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати позивачу до стажу роботи в органах прокуратури половину строку навчання у Дніпропетровському державному університеті;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити з часу припинення виплату призначеної пенсії позивачу відповідно до рішення Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області від 31.12.2021 №83 та здійснювати нарахування та виплату даної пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області безпідставно не зарахувало половину строку навчання у Дніпропетровському державному університеті та безпідставно відмовило у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної вислуги років.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти позову заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що після первинного розгляду наданих позивачем документів до його стажу за вислугу років враховано період навчання згідно диплому НР №11908931 від 30.06.1999 з 01.09.1994 по 30.06.1999. Однак, після надходження архівної довідки з Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара №88-552-22 від 20.01.2022 встановлено, що юридичний факультет Дніпропетровського державного університету, в структурі Дніпропетровського державного університету, був створений наказом по ДДУ від 07.08.1997 № 430. Отже, позивач почав навчатися, відповідно до вимог частини шостої статті 86 Закону №1697-VII лише з 07.08.1997. Крім того, на підставі поданих документів, встановлено, що позивач почав працювати на прокурорсько-слідчих посадах з 08.10.1998. В зв`язку з чим, стаж по вислузі років розрахований відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII склав 23 роки 8 місяців. Враховуючи те, що стаж по вислузі років позивача є недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років, прийнято рішення від 31.01.2022 №83 про відмову позивачу у її призначенні.

Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що за принципом екстериторіальності звернення позивача розглядалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 31.01.2022 №83 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З архівної довідки Дніпровського Національного університету імені Олеся Гончара від 12.01.2022 №88-568-3 вбачається, що ОСОБА_1 , 04.11.1977 зараховано з 01.09.1994 до складу студентів 1-го курсу денної форми навчання Історичного факультету за спеціальністю Правознавство Дніпропетровського державного університету (наказ по ДДУ від 10.08.1994 №400-с).

Наказом по ДДУ від 07.08.1997 №430 в структурі Дніпропетровського державного університету був створений юридичний факультет Дніпропетровського державного університету.

Наказом по ДДУ від 01.07.1999 № 424-с відраховано з 01.07.1999 зі складу студентів денної форми навчання юридичного факультету Дніпропетровського державного університету як такого, що закінчив навчання за спеціальністю Правознавство, виконав всі вимоги навчального плану і на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії (протокол №5 від 16.06.1999) присвоєно кваліфікацію юриста.

Відповідно до довідки Черкаської обласної прокуратури від 11.11.2021 №07-106/вих-21 станом на 10 листопада 2021 року стаж роботи в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах складає 23 роки 00 місяців 13 днів. Позивач працює в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах з 08 жовтня 1998 року до 01 квітня 2002 року та з 22 квітня 2002 року до теперішнього часу. З 01 вересня 1994 року до 07 жовтня 1998 року навчався і Дніпропетровському державному університеті (04 роки 01 місяць 07 днів) половина строку навчання складає 02 роки 00 місяців 18 днів. Відповідно до статті 86 Закону України Про прокуратуру станом на 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 всього має стаж роботи 25 років 01 місяць 01 день, що дає право на оформлення пенсії за вислугу років незалежно від віку.

24.12.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області від 31.12.2021 №83 позивачу призначено пенсію за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.01.2022 №83 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю стажу за вислугу років. У рішенні вказано, що згідно частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років за наявності на день звернення вислугу років 25 років, у тому числі стажу роботи на посаді прокурорів не менше 15 років. Страховий стаж позивача становить 27 років 2 місяця, стаж за вислугу років становить 23 роки 8 місяців, стаж роботи на посаді прокурорів становить 22 роки 3 місяці. Право на пенсію позивач набуває після набуття 25 років стажу за вислугу років.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час зарахування позивача на службу до органів прокуратури умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначався відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII), який був чинним до 14 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції станом на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури), працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Згідно частини першої статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною другою статті 50-1 Закону №1789-XII (у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) встановлювалось, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються у заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 та 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. Коригування зазначених виплат проводиться шляхом застосування коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин та вислугу років при призначенні пенсії враховуються в розмірах, встановлених на день звільнення з роботи, що дає право на даний вид пенсії (частина третя статті 50-1 Закону №1789 в редакції Закону України від 12 липня 2001 року №2663-ІІІ).

Верховною Радою України 08 липня 2011 року прийнято Закон України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року.

Підпунктом 4 пункту 6 розділу IІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №3668-VI внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а саме частину першу статті 50-1 замінено двома частинами наступного змісту: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років».

У подальшому Верховною Радою України прийнято 14 жовтня 2010 року Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з частиною другою статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років (частина четверта статті 86 Закону №1697-VII).

Підпунктом 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Згідно з частиною восьмою статті 86 Закону № 1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до частини шостої цієї статті Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Наведені норми свідчать, що законодавство розрізняє поняття вислуги років, що дає право на пенсію і стажу роботи на прокурорських посадах. При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах, є відмінними від переліку посад, який надає право на пенсію за вислугою років.

Тобто, відповідно до вищенаведених положень Закону №1697-VII навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.

Відтак, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання враховується виключно при визначенні чи достатній у особи час роботи на прокурорських посадах для призначення йому пенсії за вислугою років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі від 25.08.2021 у справі №751/2403/17 .

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить зарахувати до його стажу роботи в органах прокуратури половину строку навчання у Дніпропетровському державному університеті.

Враховуючи те, що половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах не підлягає зарахуванню до стажу роботи на прокурорських посадах, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог в цій частині.

Судом встановлено, що позивача 04.11.1977 зараховано з 01.09.1994 до складу студентів 1-го курсу денної форми навчання Історичного факультету за спеціальністю Правознавство Дніпропетровського державного університету (наказ по ДДУ від 10.08.1994 №400-с).

Наказом по ДДУ від 07.08.1997 №430 в структурі Дніпропетровського державного університету був створений юридичний факультет Дніпропетровського державного університету.

Наказом по ДДУ від 01.07.1999 №424-с відраховано з 01.07.1999 зі складу студентів денної форми навчання юридичного факультету Дніпропетровського державного університету як такого, що закінчив навчання за спеціальністю Правознавство, виконав всі вимоги навчального плану і на підставі рішення Державної екзаменаційної комісії (протокол від 16.06.1999 №5) присвоєно кваліфікацію юриста.

Половина строку навчання позивача у Дніпропетровському державному університеті складає 02 роки 00 місяців 18 днів.

Згідно довідки Черкаської обласної прокуратури від 11.11.2021 №07-106/вих-21 позивач працює в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах з 08 жовтня 1998 року до 01 квітня 2002 року та з 22 квітня 2002 року до теперішнього часу.

Відтак, до вислуги років позивача підлягає зарахуванню період його навчання з 01 вересня 1994 року до 07 жовтня 1998 року навчався у Дніпропетровському державному університеті (04 роки 01 місяць 07 днів) за спеціальністю Правознавство, оскільки позивач навчався на денній формі навчання та не перериваючи такий стаж почав працювати в органах прокуратури.

За вказаних обставин, суд, для належного способу захисту порушеного права позивача, дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до вислуги років половину строку навчання у Дніпропетровському державному університеті.

У зв`язку із зарахуванням до вислуги років позивача вказаного періоду, його стаж роботи, що дає право на пенсію становить 25 років 01 місяць 01 день.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно прийняв рішення від 31.01.2022 №83 про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача поновити виплату призначеної пенсії позивачу, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, а належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 24.12.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями частини 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн 00 коп позивач до матеріалів справи надав: розрахунок витрат на правову допомогу при участі адвоката при підготовці адміністративного позову та представництва клієнта при розгляді справи в порядку адміністративного судочинства Черкаським окружним судом від 29.08.2021 №б/н та дублікат квитанції про оплату послуг від 30.08.2022 №0.0..1.

З наданого розрахунку вбачається, що адвокат Костюкович Федір Феодосійович на виконання умов договору від 29.08.2022 №08/22 надав позивачу правову допомогу. Сума гонорару встановлена фіксовано в розмірі 3 000, 00 грн.

Відповідач у відзиві надав заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, вказавши, що адвокатом не дотримано співмірності між складністю даного спору, об`ємом проведеної роботи та зазначеною сумою гонорару. Відповідач вказав, що позивач не довів склад та обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, вказані судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи те, що даний адміністративний позов задоволено в частині позовних вимог, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496, 20 грн та витрати на правову допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволено частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 31.01.2022 №83 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років, що дає право на пенсію половину навчання з 01 вересня 1994 року до 07 жовтня 1998 року у Дніпропетровському державному університеті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 24.12.2021 про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ