Справа № 400/4314/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/4314/22
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 990 від 11 червня 2022 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «Зауваження», «Догани» та «Попередження про неповну службову відповідність»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 1043 від 20 червня 2022 року в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «Зауваження».

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 р. зупинено провадження у справі до закінчення воєнного стану на підставі п.5 ч.1 ст.236 КАС України.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що місце дислокації відповідача не відноситься до тієї території, де проводяться воєнні (бойові) дії, відповідач не знаходиться на території, яка тимчасово перебуває в окупації чи блокуванні згідно Переліку Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Апелянт стверджує, що Військова частина НОМЕР_1 може брати участь у судовому розгляді справи як через командира, так і через представників чи осіб, які можуть здійснювати самопредставництво, що також спростовує висновок суду про необхідність зупинення провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на те, що військова частина є основною військовою одиницею постійної організації в збройних силах, що структурно може входити до складу більшої військової частини або з`єднання,

Також, суд виходив з того, що Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, дію якого в подальшому було продовжено указами Президента № 14.03.2022 року № 133/22, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022.

Суд першої інстанції вказав на те, що згідно п.5 ч.1 ст.236 КАС України, підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи те, що військова частина, яка є відповідачем у справі, входить до складу Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до завершення воєнного стану.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 06.10.2022 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у даній адміністративній справі та у той же день постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі із власної ініціативи без наявності відповідного клопотання від учасників справи.

Що стосується питання наявності підстав для зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.5 ч.1 ст.236 КАС України, суд зупиняє провадження у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022 року.

В свою чергу, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, статтею 55 Конституції, яка кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно зі ст. 26 цього Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені, гарантовані ст. 55 Конституції, право на судовий захист, яке включає право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, зокрема і військових формувань, які перебувають у складі Збройних Сил України, органів Національної поліції, а також розгляд справи судом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді (пункт 1 резолютивної частини рішення від 25 листопада 1997 року № 6-зп, пункт 1 резолютивної частини рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини «право на суд» включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (зокрема, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку згідно ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 року розгляд справи №400/4314/22 вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі, що свідчить про відсутність обов`язку представника відповідача бути присутнім при розгляді справи та значно спрощує розгляд справи і свідчить про відсутність будь-яких перешкод у розгляді даної справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку судом першої інстанції було зупинено провадження у справі до завершення воєнного стану в Україні, тоді як п.5 ч.1 ст.236 КАС України не передбачає повноважень суду для зупинення провадження у справі до настання таких підстав.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що згідно обставин даної справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання протиправними та скасування наказів Військової частини в частині накладення на позивача дисци плінарних стягнень, тобто спір у справі пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

В свою чергу, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

Отже, тривале зволікання судами з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

В свою чергу, зупиняючи провадження у даній справі, суд першої інстанції не навів у своїй ухвалі жодних переконливих та вагомих обставин, які б зумовлювали неможливість розгляду цієї справи через введення воєнного стану, при цьому відповідного клопотання від відповідача до суду не надходило, що свідчить про те, що судом не було належним чином перевірено наявність підстав для зупинення провадження у справі, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року про зупинення провадження у справі скасувати.

Справу № 400/4314/22 за позовом позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець