Справа № 823/1462/15
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1462/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарань С.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання наказу про звільнення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання наказу про звільнення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2022 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області о/с від 03 червня 2015 року № 151 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України (із поставленням на військовий облік).

Поновлено ОСОБА_1 на службу в органах внутрішніх справ на рівнозначній посаді начальника відділення розслідування злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС, з 04 червня 2015 року.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 341 490 грн 70 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

18 серпня 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просив замінити боржника - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (Код ) на Міністерство внутрішніх справ України () місце знаходження м. Київ, вул. Богомольця, 10, у виконавчому листі № 823/1462/15, виданому Черкаським окружним адміністративним судом 20.05.2022 року, про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 341 490 грн. 70 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів в зв`язку з припиненням Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (Код ) як юридичної особи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у справі № 823/1462/15 - задоволено.

Замінено у виконавчому листі Черкаського окружного адміністративного суду №823/1462/15, виданого 20.05.2022, про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 341 490 (триста сорок одна тисяча чотириста дев`яносто) грн 70 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів, боржника - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ) на Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ).

Не погодившись з ухвалою суду, Міністерство внутрішніх справ України звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області () на МВС України () залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство внутрішніх справ України було єдиними засновником Управління МВС України в Черкаській області, а відтак, у розумінні ст. 52 КАС України, Міністерство внутрішніх справ України є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Управління МВС України в Черкаській області.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами частин 1-2 статті 15 Закону №1404-VIII передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 15 Закону №1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

В силу вимог частини 1 статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Приписами ч. 4 ст. 379 КАС України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Так, під публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно-правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичну особу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області припинено (запис 014010951).

Виконавчий лист у даній справі видано на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, яким стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 341 490 (триста сорок одна тисяча чотириста дев`яносто) грн 70 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів.

Таким чином, спір у цій справі виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

У відповідності до пункту 5 вищевказаного Порядку №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Положеннями п. 6 Порядку №1074 передбачено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема: у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийняте рішення щодо створення Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Цією ж постановою прийняте рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Згідно статей 1-2 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ, міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, зокрема є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

Відповідно до статей 1-2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що зміст наведених законів дає підстави для висновку, що основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію та зараз покладаються на поліцію є тотожними.

При цьому, як наголошує апелянт, Міністерство внутрішніх справ України при цьому с політичним органом державної влади, який забезпечує формування державної політики у сфері, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг, але не виконує функції по забезпеченню публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації), в даному випадку міліції, з одночасним створенням іншої (поліції), яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, передбачає правонаступництво новоутвореною установою.

Слід зазначити, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань і функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

Ліквідація відповідного Головного управління Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням іншого органу - відповідного Головного управління Національної поліції, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, передбачає зобов`язання роботодавця (держави) вжити заходів щодо відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівнику ліквідованого у такий спосіб органу.

З огляду на зазначене, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Аналогічна правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 6 серпня 2020 року у справі №821/3865/15-а, від 25 червня 2020 року у справі №420/6852/18, від 23 травня 2018 року у справі №П/811/3414/15.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Міністерство внутрішніх справ України є процесуальним правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 05 листопада 2020 року у справі № 752/2391/17 (2а-14/09), в якій, Верховний Суд надавав правову оцінку питанню заміни боржника у виконавчому провадженні з територіального органу Міністерства внутрішніх справ України на відповідний територіальний орган Національної поліції.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 18.03.2021 у праві №804/8952/15, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин.

Так, у справі № 804/8952/15 вирішувалося питання заміни Управління МВС України на залізничному транспорті правонаступником МВС України з урахуванням того, що засновником вказаного Управління було саме МВС України та рішення про створення та припинення цієї юридичної особи публічного права приймалося МВС України. Завдання і функції Управління МВС України на залізничному транспорті, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, закріплені за МВС України.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено у виконавчому листі боржника - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області на Міністерство внутрішніх справ України, а тому, оскаржувану ухвалу слід скасувати та у задоволенні заяви про заміну боржника відмовити.

Керуючись статтями ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 379 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 у справі № 823/1462/15 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.