Справа № 480/4905/22
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2022 року Справа № 480/4905/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4905/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до митної декларації від 27.12.2018 типу ІМ 40 ДЕ №UА805180/2018/026063 уповноваженою позивачем особою ФОП ОСОБА_2 було заповнено митну декларацію та пред`явлено до митного оформлення легковий автомобіль МAZDA модель 3 з VIN-номером НОМЕР_1 (далі - ТЗ), який було придбано третьою особою (Мукоlа ВІуznіuк) на інтернет-аукціоні «ІАА» згідно інвойсу від 07.12.2018 № 12581235 за ціною 2928,00 дол.США. У подальшому, після завершення торгів на аукціоні, третьою особою - Мукоlа ВІуznіuк було запропоновано позивачеві викупити у нього цей автомобіль за визначену ним суму під зобов`язання особистого контролю (супроводження) процедури викупу/транспортування ТЗ з США до України на ім`я позивача.
Митна вартість ТЗ визначалася уповноваженою на декларування особою за основним методом визначення митної вартості в розмірі 3328,00 дол.США на підставі консультації з митним органом з урахуванням усіх наявних фізичних пошкоджень ТЗ.
Таким чином, ціною (фрактурною вартістю) імпортованого позивачем ТЗ являється його ціна згідно з інвойсом від 07.12.2018 № 12581235 за ціною 2928 дол. США, до якої на підставі пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України (далі МК України) додано вартість його транспортування у розмірі 400 дол. США. Інших складових митної вартості в розумінні частини 10 статті 58 МК України у цього ТЗ не було.
Позивач зазначає, що йому було відомо тільки про існування інвойсу від 07.12.2018 №12581235 із ціною ТЗ в розмірі 2928 дол. США, виписаного інтернет-аукціоном «ІАА» безпосередньо на його ім`я.
Позивач зауважує, що транспортування ТЗ з країни продажу до України супроводжувалося з пакетом товаросупровідних документів, які прибули до України разом із ТЗ, вмістом якого був саме з інвойс від 07.12.2018 № 12581235 із ціною 2928,00 дол. США, з яким ТЗ перетинав митний кордон України (підтвердженням чого є відбиток штампу митниці на його лицьовому боці). Тому, позивач при зверненні до уповноваженої на декларування особи надав їй саме ті документи, які супроводжували переміщення ТЗ до України і були в його розпорядженні.
Крім того, позивач вважає, що надходження листів від Сумської обласної прокуратури (№ 31-146вих-21 від 11.02.2020) та від Головного управління Нацполіції в Сумській області (№ 2714/117/24/6-2021 від 29.03.2021 року) не є визначеною частиною 2 статті 351 МК України підставою для призначення та проведення документальної невиїзної перевірки, а тому застосування правових наслідків її проведення є діями відповідача - суб`єкта владних повноважень, які вчинені з порушенням приписів, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України.
Також, позивач зазначає, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірки, а саме в позивача не було витребувано ані документів, ані пояснень, які стосувалися проведення митницею вказаної перевірки, що свідчить про надмірний формалізм діяльності цього суб`єкта владних повноважень при виконанні своїх владних управлінських функцій.
На думку позивача, перевірка є незаконною, оскільки проведена за умов встановленого мораторію на період дії карантину та з підстав, не визначених законом.
Також, позивач зауважує, що застосування відповідачем штрафної санкції у формі штрафу в розмірі 25% від суми недобору митних платежів на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.2 статті 123 ПК України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодного доводу на предмет того, з яких причин в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях до позивача застосовано штраф саме в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, а не 10 % (як визначається підпунктом 123.1 статті 123 ПК України) в розрахунку штрафних санкцій за актом перевірки позивача митницею не вказується. Так само не вказується й того, з чого виходив митний орган, вважаючи що позивач саме діяв умисно при поданні документів на ТЗ до митного брокера з метою його розмитнення.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача надав до суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що перевірка була проведена у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Митного кодексу України. Також відповідач зазначає, що при здійсненні аналізу електронних митних декларацій використана інформація, отримана відповідачем за листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 (вх. 2225/8.7 від 12.02.2021) про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені BLYZNIUK MYKOLA IVANOVYCH на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу, а також надані листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 копії інвойсів та транспортний засіб та транспортні витрати, за якими фактично перераховувалися кошти у іноземній валюті на рахунки іноземних фірм (аукціони).
За результатами аналізу та співставлення відомостей платіжних доручень, отриманих від правоохоронних органів, з відомостями МД від 27.12.2018 №UA805180/2018/026063 встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер (VIN-код), рік випуску транспортного засобу, номер контейнера, номер вантажного відправлення співпадають. Отже, суми коштів, зазначені в платіжних дорученнях, стосуються купівлі задекларованого за МД від 27.12.2018 за МД №UA805180/2018/026063 транспортного засобу та його перевезення в країну призначення і повинні бути включені до митної вартості.
Таким чином, отримані Сумською митницею від правоохоронних органів відомості та документи свідчать про те, що в МД від 27.12.2018 за №UA805180/2018/026063 заявлено неповні відомості щодо митної вартості легкового автомобіля Марка MAZDA, Модель 3. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 .
Щодо дії мораторію на проведення документальних перевірок, представник відповідача зазначає, що у податкового та митного органу різні сфери контролю. Митний контроль регулюється нормами МК України, предметом перевірки було дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Таким чином, мораторій пов`язаний із запровадженням карантину не поширюється на перевірку в сфері питань митної справи.
Представник позивача у відповіді на відзив з доводами митного органу не погоджується, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач у запереченні на відповідь на відзив просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 16.11.2021 № 197 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи» (а.с. 21) митницею проведено документальну невиїзну перевірку.
За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки у відповідності до вимог статті 351 Митного кодексу України 25.11.2021 було складено Акт перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією № UА805180/2018/026063 (а.с. 24-29).
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків ОСОБА_1 :
1) частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 27.12.2018 № UА805180/2018/026063 на загальну суму 8916,57 грн.,
На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.
Щодо законності проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки позивача, суд зазначає, що 10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.
Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.
Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.
В той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість достягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.
Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (ч. 1 ст. 345 МК України).
Частиною 3, 6 статті 345 Митного кодексу України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:
правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;
законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Отже з аналізу п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України вбачається, що у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій митний орган може провести документальну невиїзну перевірку.
Так, спірну перевірку було призначено наказом Сумської митниці від 16.11.2021 № 197 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с. 21).
Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, суд вбачає, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с. 89, 90).
Зокрема, митному органу було надано: платіжні доручення та інвойси за транспортний засіб, що було придбано позивачем, а оскільки вказані платіжні документи та інвойси позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля до митної декларації митному органу не надавалися, то суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України.
Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки, суд вважає необґрунтованим.
Крім того, суд враховує, що митним органом проводилась перевірка дотримання законодавства України з питань митної справи на підставі вимог митного законодавства, до якого зміни щодо запровадження мораторію на проведення перевірок не вносились. А тому суд вважає безпідставними доводи представника позивача про незаконність проведення відповідачем перевірки під час дії мораторію, передбаченого п. 52-2 Підрохділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України (далі ПК України).
Суд зазначає, що пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:
а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно вимог ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно частин 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як:
декларація митної вартості;
рахунок - фактура (інвойс);
якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 10 статті 58 МК України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода); витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Частиною 21 статті 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Частиною 1 статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
За митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 27.12.2018 № UА805180/2018/026063 здійснено митне оформлення товару «Автомобіль легковий, бувший у використанні - 1 шт. Марка MAZDA; модель 3, Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , Календарний рік виготовлення: 2014. Модельний рік виготовлення: 2014. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна: 2000 см3, колір сірий, Тип кузова хетчбек.
Суд зазначає, що доказів оплати ТЗ за вказаним інвойсом позивачем суду не надано.
За результатами аналізу та співставлення відомостей платіжних доручень, отриманих від правоохоронних органів, з відомостями МД від 27.12.2018 № UA805180/2018/026063 встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер VIN-код та рік випуску транспортного засобу співпадають. Отже, суми коштів, зазначені в платіжних дорученнях від 07.09.2018, стосуються купівлі транспортного засобу задекларованого за МД від 27.12.2018 № UA805180/2018/026063.
Проте, як зазначалося судом вище, дані платіжні документи та інвойси позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини 2 статті 53 МК України.
Позивач стверджує, що транспортний засіб було придбано саме BLYZNIUK MYKOLA на інтернет-аукціоні та оплата здійснювалась до його розмитнення на території України.
Як свідчать надані митним органом докази, а саме копія платіжного доручення на суму 6198 дол. США (а.с. 97-98) BLYZNIUK MYKOLA IVANOVYCH було придбано ТЗ MAZDA; 3, Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 ще 07.09.2018 та згідно інвойсу №20189741.
Проте, до митного оформлення позивачем було надано інвойс від 07.12.2018 № 12581235, а не банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, як того вимагає ст. 53 МК України. А тому визначення митної вартості товару на підставі інвойсу № 12581235, виданого через два місяці після оплати вартості товару, свідчить про недекларування в повному обсязі фактурної вартості товару через неврахування декларантом фактично сплаченої за платіжним дорученням від 07.09.2018 вартості товару.
Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 27.12.2018 № UА805180/2018/026063.
Відповідно до частини 8 статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3 ст. 54 ПК України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.
Відповідно ст. 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Виходячи із аналізу зазначених вище норм, суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
Частиною 2 статті 293 МК України, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Враховуючи зазначене, під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів, митне оформлення яких здійснено за МД № UА805180/2018/026063 після їх випуску, відповідачем правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товару як бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.
Відповідно до п.123.2 ст.123 ПКУ штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання вчинені умисно - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При цьому, суд звертає увагу, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання позивачем встановлених законодавством вимог є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16 та 36 ПК України.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних рішень, при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска