Справа № 120/4257/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2022 р. справа № 120/4257/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко М.О.,

представників позивача: Мусулевського А.А., Яценко Д.Ю.,

представників відповідача: Басенко В.А., Мілінчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги та висновків

в с т а н о в и в :

01.06.2022 року КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" звернулось в суд з адміністративним позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги та висновків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в результаті проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області винесено вимогу від 28.04.2022 року "Про усунення виявлених порушень". На переконання позивача, вказана вимога винесена з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою, не містить чітких рекомендацій щодо способу усунення виявлених під час ревізії порушень, а лише вказівку про усунення виявлених порушень законодавства.

Крім цього, на переконання позивача, встановлені контролюючим органом порушення щодо перевірки обчислення вартості будівництва не входять до компетенції відповідача та повинні бути перевірені уповноваженим на те органом згідно чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.06.2022 року на виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.07.2022 року.

13.07.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що за наслідками проведення ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності позивача, який має заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.01.2018 року по 30.09.2021 року, результати якої відображено в акті ревізії від 07.02.2022 року №08-30/1, встановлено порушення норм законодавства у сфері будівництва безпосередньо підрядними організаціями, що призвело до прийняття та оплати посадовими особами позивача завищеної вартості робіт на суму 3437828, 22 грн.

Крім цього, відповідач, як орган державного фінансового контролю, має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Відтак, оскаржувана вимога є правомірною та обґрунтованою, а відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені законодавством.

Судове засідання призначене на 19.07.2022 року відкладено на 04.08.2022 року у зв`язку з наданням можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи.

20.07.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що вважає доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Додатково вказав, що викладені в акті ревізії порушення стосуються не підтвердження обсягів та вартості виконання будівельних робіт, натомість механізм проведення перевірки дотримання вимог нормативних документів і нормативів обчислення вартості будівництва покладено на Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а не Державну аудиторську службу.

25.07.2022 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач вважає пояснення зазначені у відповіді на відзив такими, що не спростовують аргументів викладених у відзиві на позовну заяву, а адміністративний позов таким, що задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 04.08.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження продовжено, розгляд справи відкладено на 15.09.2022 року.

Ухвалою суду від 15.09.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.09.2022 року.

У судовому засіданні 29.09.2022 року оголошено перерву, розгляд справи відкладено на 27.10.2022 року.

У судовому засіданні 27.10.2022 року представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просили у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

На виконання п.2.1.4.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2021 року ревізійною групою Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", яке має заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за період з 01.01.2018 року по 30.09.2021 року.

Перевірку проведено з 24.11.2021 року по 31.01.2022 року відповідно до питань програми ревізії. Ревізію було зупинено з 07.12.2021 року по 09.01.2022 року для проведення зустрічних звірок.

За результатами перевірки складено відповідний акт ревізії №08-30/1 від 07.02.2022 року.

Не погоджуючись із фактами, викладеними у Акті ревізії, позивачем надано заперечення (зауваження) на Акт ревізії, які відповідачем отримано 16.02.2022 року.

02.05.2022 року позивачем одержано висновок, яким не прийнято заперечення та враховано їх відповідачем як пояснення.

В ході ревізії позивачем на адреси підрядних організацій, а саме: ПП «Ремшляхбуд-Т», ТОВ «Магістраль» , ТОВ «Вінницябуд», ТОВ «Енергоресурс-монтаж», ТОВ «Шляхбуд», ФОП Долечека, ТОВ «Баскурт», ТОВ «Теплоенергетична компанія», ТОВ «Устимівський котельно-механічний завод», направлено претензії щодо відшкодування матеріальної шкоди (збитків). У добровільному порядку підрядними організаціями повернуто 160 631,97 грн.

Листом від 02.05.2022 року відповідачем надіслано на адресу позивача вимогу «Про усунення виявлених порушень» №260208-14/948-2022 від 28.04.2022 року, якою вимагає забезпечити:

- розгляд результатів проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників Підприємства, причетних до допущених порушень із прийняттям відповідних розпорядчих документів;

- відшкодування, відповідно до норм ст.ст.193, 199, 217, 218 Господарського кодексу України, на користь Підприємства завищеної вартості ремонтно - будівельних робіт на загальну суму 3 330 914, 80 грн.;

- дотримання нормативно-правових актів, що регламентують проведення та оплату ремонтно-будівельних робіт (якість, обсяги, вартість).

Крім цього, зазначена вимога містить вимоги до позивача щодо надання у встановлений строк вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення виявлених порушень разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів, а у разі не усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання активів, контролюючий орган має право звернутись до суду в інтересах держави.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі орган державного фінансового контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №868 «Про утворення Державної аудиторської служби України», яка набрала чинності 03.11.2015 року, утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року №43 (далі - Положення №43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Пунктом 7 Положення №43 визначено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. На підконтрольних установах, щодо яких за відповідний період їх фінансово-господарської діяльності відповідно до цього Закону проведено державний фінансовий аудит, інспектування за ініціативою органу державного фінансового контролю не проводиться.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 (далі - Порядок №550), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (підпункти 16, 23 пункту 6 Положення №43).

Відповідно до пункту 4 Порядку №550 планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом (пункт 5 Порядку №550).

Відповідно до пункту 35 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Спірним у даній справі є правомірність вимоги Державної аудиторської служби України №260208-14/948-2022 від 28.04.2022 року "Про усунення виявлених порушень".

Суд зазначає, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, необхідно, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення наявності підстав для пред`явлення вимоги, суд має враховувати і перевіряти обставини, на які посилається контролюючий орган і які стали підґрунтям для пред`явлення вимоги. Обов`язковим для оцінки правомірності вимоги є аналіз її змісту і форми.

Водночас, суд повинен враховувати і досліджувати обставини, які мають значення для встановлення законності вимоги контролюючого органу, скерованої за результатами проведеної таким органом позапланової ревізії, в тому числі обставини проведення відповідної ревізії і те, яким чином ці обставини впливають на законність вимоги контролюючого органу (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 року №826/3902/15).

Поряд з цим, слід зазначити, що при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

При цьому, про відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і на підставі якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Таким чином, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Наведені висновки щодо перевірки пунктів (частин) вимоги про усунення порушення неодноразово викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.03.2021 у справі №640/3186/19, від 31.03.2020 у справі №817/650/18, від 02.04.2020 у справі №820/3534/16, у справі від 21.10.2021 року№1.380.2019.002235.

Як встановлено в ході розгляду справи, на підставі акту ревізії позивачу направлено вимогу, відповідно до якої відповідач вимагає усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку, зокрема, шляхом забезпечення відшкодування, відповідно до норм ст.ст.193, 199, 217, 218 Господарського кодексу України, на користь самого Підприємства завищеної вартості ремонтно будівельних робіт на загальну суму 3330914,80 грн.

При цьому, суд вважає, що спосіб усунення виявленого порушення, саме таким чином, як визначив відповідач, не узгоджується із нормами діючого законодавства, з огляду на неможливість впливу самого підприємства на підрядні організації, що виконували будівельні роботи, за умови обумовленої між ними вартості робіт.

Крім цього, як вже зазначено судом, в ході ревізії позивачем на адреси підрядних організацій, що виконували роботи, по яким контролюючим органом встановлено порушення, направлено претензії щодо відшкодування матеріальної шкоди (збитків).

У добровільному порядку підрядними організаціями було повернуто 160631,97 грн. Іншу частину збитків підрядники відшкодовувати відмовились, аргументуючи це незаконністю та необґрунтованістю вимог.

Суд звертає увагу, що єдиним заходом впливу на підрядні організації щодо відшкодування коштів, є звернення підконтрольною організацією до суду з позовною заявою. Разом з тим, згідно правових позицій Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду такі позовні вимоги підконтрольних організацій залишаються без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Верховний суд зазначає, що за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 21.05.2018 року у справі №922/2310/17, від 06.07.2018 року у справі №904/7287/17, від 20.06.2019 року у справі №916/1906/18.

Крім цього, оскаржувана вимога не містить визначених конкретних дій у межах закону, обов`язкових до виконання позивачем для усунення виявлених порушень, які зазначені у вимозі.

Зважаючи на правову природу письмової вимоги контролюючого органу, остання породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документу, в якому вона міститься) і як такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Суд вважає, що оскаржувана в межах даної справи вимога є актом індивідуальної дії, який спрямований на корегування роботи підконтрольної організації (в даному випадку КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго») та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і є обов`язковою до виконання тільки для підконтрольної організації в частині зобов`язання усунути порушення вимог чинного законодавства України.

Водночас, законність письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, тобто наявність підстав для її скерування адресату та реальної можливості адресата її виконати.

Наразі, контролюючий орган вимагає від позивача у спірній вимозі забезпечити відшкодування на користь самого Підприємства завищеної, на їх думку, вартості ремонтно будівельних робіт на загальну суму 3330914,80 грн.

Суд звертає увагу, що ні оскаржувана вимога органу державного фінансового контролю, ні акт ревізії, не містять посилання на відповідну методику щодо забезпечення Підприємством відшкодування підрядними організаціями, що виконували будівельні роботи, за умови обумовленої між ними вартості робіт.

До того ж, в оскаржуваній вимозі відповідач покладає на позивача обов`язок забезпечити відшкодування завищеної, на їх думку, вартості ремонтно будівельних робіт, відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України.

Суд звертає увагу, що статті Господарського кодексу України, на які посилається відповідач, містять положення про загальні засади відповідальності учасників господарських правовідносин, а також про відшкодування збитків. У цих статтях йде мова про господарські санкції як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання, зокрема, про відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

В контексті здійсненого аналізу норм застосованого відповідачем законодавства, суд вважає, що визначений відповідачем спосіб усунення виявлених, на їх думку порушень, створив для позивача правову невизначеність.

Суд вважає, що спонукання позивача самостійно визначити на підставі наведених норм права, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення останнім чинного законодавства. Зазначене, в світлі обов`язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи, є порушенням вимог закону щодо змісту вимоги як акту індивідуальної дії.

При цьому, під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

У постанові від 08.05.2018 року у справі №826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту.

Враховуючи приписи частини першої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно яких законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються, Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року у справі №826/3350/17 досліджував питання: якою є правова природа «законної вимоги» контролюючого органу, її правове навантаження.

У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що "законна вимога" контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.

Тобто, вимога контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту, бути обґрунтованою та конкретизованою.

Враховуючи, що спірна вимога є обов`язковою до виконання підконтрольною установою та винесена з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є необґрунтованою і неконкретизованою, а тому є такою, що не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що по суті є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовних вимог про скасування такої вимоги.

Аналогічний правовий підхід застосовано у постановах Верховного Суду від 06.08.2020 року у справі №826/6254/17, від 14.12.2020 року у справі №200/7584/19-а, від 26.05.2022 року у справі №480/496/19.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана вимога не відповідає критеріям визначеним частиною другою статті 2 КАС України, це є достатньою підставою для її скасування.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними висновків ревізії, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

У свою чергу до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації.

В даному випадку, висновки викладені у акті ревізії від 07.02.2022 року №08-30/1 - це зафіксовані факти та оціночні судження осіб, що її проводили. Оцінка такого акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Суд зазначає, що висновки, викладені в акті ревізії є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки контролюючого органу щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, тобто такий акт та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків, не породжують, не змінюють та не звужують права особи, не встановлюють для неї додаткових обов`язків та не покладають відповідальність, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 КАС України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання незаконними висновків ревізії задоволенню не підлягають.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області №260208-14/948-2022 від 28.04.2022 року "Про усунення виявлених порушень".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021, ) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021, );

Відповідач: Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович