Справа № 160/5065/22
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/5065/22
Суддя І інстанції Жукова Є.О.,

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення: №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 2 195, 25 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 5 441,84 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 824,54 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 11 022,69 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 47 776,66 грн.; №0-0407 від 10.02.2021 р. на суму 35 579,81 грн.; №0-0407 від 10.02.2021 р. на суму 149, 23 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 3 729,36 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 2 427,07 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 1 484,99 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 272,75 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 1 224,94 грн.; №0-0407 від 02.02.2021 р. на суму 5 629,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки без врахування знаходження майна у спільній сумісній власності позивача та його дружини, безпідставне віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста Нікополя та неможливість ідентифікувати розрахунок податкових зобов`язань за оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини, що мають істотне значення при вирішенні справи та невірно застосував норми матеріального права, а саме щодо перебування нерухомого майна у спільній сумісній власності. В оскаржених податкових повідомленнях-рішеннях відсутня інформація про адресу конкретного нерухомого майна, за якою нараховано податкові зобов`язання. Відповідачем безпідставно віднесено нерухоме майно до територіальної межі міста Нікополя та його оподаткування за ставками, передбаченими рішеннями Нікопольської міської ради. За наданого контролюючим органом розрахунку не можливо ідентифікувати яка з сум нарахованої ставки податку відповідає конкретному ППР. Не враховано також того факту, що позивач є пенсіонером, а відповідно до рішення Нікопольської міської ради від 19.07.2019 року № 102-52/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.01.2015 № 5-57/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», зокрема п. 2.4 якого передбачено, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком), але не більше ніж за один об`єкт житлової нерухомості. Крім того податковий орган за результатами адміністративного оскарження самостійно частково визнав протиправність ППР , а суд першої інстанції в зв`язку з неналежним дослідженням доказів та фактичним усуненням від встановлення дійсних обставин справи проігнорував законні вимоги позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, копії витягу з яких містяться в матеріалах справи вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме:

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 576,1 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 464,8 кв.м.;

1/3 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,2 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,5 кв.м.;

1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 650,2 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 171,5 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 280,3 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 1273 кв.м.;

447/1000 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 6171,9 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 87,3 кв.м.;

1/2 частини нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 430,7 кв.м.;

квартира за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 364,4 кв.м.;

будинок за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 102,8 кв.м.

За вказаними об`єктами нерухомості відповідачем й розраховані грошові зобов`язання за оскарженими рішеннями (податковий період 2020 рік).

ОСОБА_1 було направлено на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області скаргу на податкові повідомлення-рішення і станом на дату винесення рішення судом першої інстанції, результати про розгляд означеної скарги були відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржені ППР прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; своєчасно, що виключає як протиправний характер оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, так і наявність у суду правових підстав для задоволення позовних вимог в межах правового поля в спосіб захисту права, обраний позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є встановлення місцевих податків і зборів, затвердження їх ставок, а також прийняття рішень щодо надання пільг з їх сплати відповідно до вимог ПК України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Кодексу).

При цьому ПК України містить ряд норм, відповідно до яких передбачається щорічне прийняття рішень органів місцевого самоврядування стосовно встановлення місцевих податків та зборів.

Так, згідно з підпунктом 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Враховуючи вищезазначені положення ПК України органи місцевого самоврядування мають щорічно (до 15 липня року) приймати рішення про встановлення місцевих податків і зборів, здійснювати перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Згідно з пп. 266.3.1 п.266.3 ст. 266 Податкового кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Також, підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 цього ж кодексу визначено пільги із сплати податку, базою оподаткування якого є об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, а саме:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир і житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) - на 180 кв. метрів.

Відповідно до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт а ).

Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (підпункт 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (підпункт 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 ПК України).

Відповідно до пункту а) підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 26 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Спростовуючи доводи позивача щодо знаходження майна у спільній сумісній власності суд першої інстанції вірно виходив з того, що грошові зобов`язання з оскарженим рішеннями по переліченими об`єктам нерухомості розраховані відповідно до частки, яка перебуває у власності позивача, при цьому жодних доказів щодо поділу спільній сумісної власності між членами родини позивачем не надано.

Крім того судом першої інстанції вірно зазначено, що нормами податкового законодавства не перебачено обов`язку контролюючого органу формувати до кожного податкового повідомлення-рішення форми Ф розрахунок відповідних грошових зобов`язань.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу скасування контролюючим органом вищого рівня за скаргою позивача частково податкових повідомлень-рішень в частині нарахування податку на нерухоме майно за березень 2020 року відповідно до вимог статті 52-5 Розділу ХХ ПК України, слід зазначити, що вказане рішення було прийняте вже після винесення рішення судом першої інстанції у вказаній справі, крім того вказані правові обставини не були зазначені позивачем як підстава невірного розрахунку податкових зобов`язань.

Крім іншого позивач є власником як житлових так нежитлових об`єктів нерухомості і жодних доказів звернення до контролюючого органу відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, щодо не врахування рішення Нікопольської міської ради від 19.07.2019 року № 102-52/VІІ «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.01.2015 № 5-57/VІ «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», зокрема п. 2.4 якого передбачено, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком), але не більше ніж за один об`єкт житлової нерухомості, позивачем не надано.

З огляду на викладене контролюючий орган , не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону то невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки, вказана правова позицію узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 826/17798/18.

Вказані обставини вказують на те, що приймаючи оскаржені податкові повідомлення-рішення контролюючий орган діяв у спосіб, передбачений законодавством України, що виключає підстави для визнання протиправними та скасування оскаржених рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 25 жовтня 2022 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова