Справа № 580/10581/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни щодо винесення постанови від 28.10.2021 у виконавчому провадженні № 40493257 про стягнення виконавчого збору в сумі 7485,60 грн;

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни щодо винесення постанови від 28.10.2021 у виконавчому провадженні № 40493379 про стягнення виконавчого збору в сумі 37456,68 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни від 28.10.2021 у виконавчому провадженні № 40493257 про стягнення виконавчого збору в сумі 7485,60 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни від 28.10.2021 у виконавчому провадженні № 40493379 про стягнення виконавчого збору в сумі 37456,68 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни про відкриття виконавчого провадження № 67339591 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7485,60 грн;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої Олени Миколаївни про відкриття виконавчого провадження № 67339722 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37456,68 грн;

- зобов`язати Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 надмірно стягнуті грошові кошти в сумі 1670 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. щодо винесення постанови від 28.10.2021 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 7485,60 грн у виконавчому провадженні № 40493257;

- визнано протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. від 28.10.2021 № 40493257 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 7485,60 грн;

- визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2021 № 67339591;

- визнано протиправними дії старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. щодо винесення постанови від 28.10.2021 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 37456,68 грн у виконавчому провадженні № 40493379;

- визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. від 28.10.2021 № 40493379 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 37456,68 грн;

- визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєвої О.М. про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2021 № 67339722.

Позовну вимогу про зобов`язання Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ОСОБА_1 суми надмірно стягнутого виконавчого збору залишено без розгляду.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині визнання протиправними дій державного виконавця та визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що дії державного виконавця та відповідні постанови є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.06.2011 Соснівським районним судом м. Черкаси виданий виконавчий лист № 2-297 про стягненя із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» боргу в сумі 78589,65 грн (виконавче провадження № 40493257). Також, Соснівським районним судом м. Черкаси 14.06.2011 виданий виконавчий лист № 2-297 про стягненя із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» боргу в сумі 392931,31 грн (виконавче провадження № 40493379).

Виконавчі провадження № 40493257 та № 40493379 за вказаними виконавчими листами відкриті 01.11.2013.

Під час здійснення виконавчого провадження №40493379 стягнуто боргу 3122,69 грн, виконавчого збору 1836,45 грн, витрат на проведення виконавчих дій 207,30 грн, а під час здійснення виконавчого провадження № 40493257 стягнуто з ОСОБА_1 боргу 2275,41 грн, виконавчого збору 373,37 грн, витрат на проведення виконавчих дій 207,30 грн.

Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28.10.2021 виконавчі документи у виконавчих провадженнях № 40493379 та № 40493257 повернені стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.11.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 67339591 з виконання постанови від 28.10.2021 № 40493257 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 67339722 з виконання постанови від 28.10.2021 № 40493379.

Не погодившись з такими діями та рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач, приймаючи постанови від 08.11.2021 про стягнення виконавчого збору у сумі 7485,60 грн та 37456,68 грн, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), недобросовісно, непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), несвоєчасно, тобто з порушенням строку, встановленого для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній станом на час винесення Відповідачем оскаржуваної постанови, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У частині першій статті 28 Закону, який був чинним станом на час відкриття виконавчого провадження № 36101880, у межах якого винесено оскаржувану Позивачем постанову, було передбачено, що в разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, з моменту виникнення заборгованості позивача та прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень (01.11.2013) до прийняття постанов про стягнення виконавчого збору (28.10.2021) змінювалось законодавство, відповідно до якого здійснюється обрахунок виконавчого збору.

Відповідно до законодавства, чинного станом на час відкриття вказаного виконавчого провадження (частина перша статті 28 Закону № 606-XIV) розмір виконавчого збору становив 10 % від суми, що підлягала стягненню.

Разом з тим, коли виконавче провадження відкрито за правилами Закону № 606-XIV розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, потрібно визначати за правилами статті 28 Закону № 606-XIV (у відповідній редакції).

При цьому, буквальний аналіз положень статті 27 Закону № 1404-VIII у зіставленні з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у вимірі обставин цієї справи надає підстави для висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом.

Тобто, в цій справі законом, який діяв на час відкриття виконавчих проваджень № 40493379 та № 40493257, є Закон № 606-XIV та з огляду на зміст його статті 28 (в редакції, чинній станом на 01.11.2013) розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 640/7697/21 та від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 від 11.08.2022 у справі № 640/23271/21.

Доводи позивача та мотиви суду першої інстанції про те, що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, колегія суддів відноситься критично, оскільки відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

У контексті аналізу наведених доводів апеляційної скарги колегія судді звертає увагу на те, що частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, яка фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28.08.2018.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Безпідставним є посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, а також посилання суду першої інстанції на рішення Верховного Суду у справах № 1340/5053/18, № 420/769/19, №640/32814/20, оскільки спори у вказаних справах відмінні від спору, який виник у цій справі, оскільки правовідносини у цих справах виникли під час дії інших редакцій Закону № 1404-VIII та Закону № 606-XIV станом на час відкриття виконавчого провадження та станом на час прийняття рішення про стягнення виконавчого збору.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про незастосовність до обставин цієї справи наведених позицій Верховного Суду, оскільки відповідні судові рішення ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.

Відтак, оскільки як на час відкриття виконавчих проваджень № 40493379 та № 40493257, так і на час винесення спірних постанов про стягнення виконавчого збору, такий збір згідно вимог чинного законодавства стягувався у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, то у спірних правовідносинах відповідачем не допускалося неправомірних дій, а оскаржувані позивачем постанови прийняті правомірно.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині задоволених позовних вимог про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, а позов у цій частині залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) задовольнити.

Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких