Справа № 216/3191/22
Суддя: КОВАЛЬ В. О.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/3191/22
провадження №2-а/216/50/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Коваля В.О.

за участі:

секретаря судового засідання Пилипенко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Реутової І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому зазначив, що 23.07 2022 року Центрально-Міським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області було винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства відносно нього, згідно якого позивач зобов`язаний повернутися до країни походження та зобов`язаний покинути територію України в термін до 21.08.2022.

Позивач зазначає, що країною його походження є держава Україна, оскільки він народився на території смт. Устинівка Устинівського району Кіровоградської області. Рідна мама позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України та має паспорт громадянина України. Пояснює, що разом з матірю зареєстрований 20.05.1997 року та станом на липень 2022 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач навчався та закінчив середню загальноосвітню школу № 92 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, тобто на території України. Паспорту СССР та закордонного паспорту не отримував та не мав. У серпні 2012, перебуваючи у м. Харків зметою виїзду на заробітки за кордон звернувся до державного консульства РФ, де йому порадили отримати паспорт громадянина РФ.

Позивач наголошує, що його життю та здоровю буде загрожувати реальна безпека на території держави-агресора РФ, де він нічого не мав (в розумінні матеріального, фізичного, духовного, тощо), та не має.

Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не були повною мірою враховані положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема приписи статті 31 вказаного закону щодо неможливості примусового повернення чи видворення іноземців або осіб без громадянства до країн, зокрема, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150.

За цих підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене Центрально-Міським відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в дніпропетровській області 23.07.2022.

У судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав. Суду пояснив, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в Устинівському районі Кіровоградської області. Звернувся для отримання паспорта в міграційну службу, де йому сказали, що отримати громадянство України він не може, оскільки має статус громадянина РФ. В 2012 році отримав паспорт громадянина Російської Федерації строком на 5 років. Жив по цьому паспорту до закінчення строку його дії, а потім почалася війна.

Представник відповідача Реутова І.Л. у судовому засіданні позов не визнала, вважає, що рішення про повернення позивача як громадянина Російської Федерації до країни походження або третьої країни є законним. Пояснила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибув, з його слів, разом з матір`ю до України 01.04.1997. З того часу з України не виїжджав. 28.08.2012 вперше (у віці 26 років) отримав паспорт громадянина Росії терміном дії до 28.08.2017 у Генеральному консульстві Росії у Харкові (весь цей час проживав на території України без документів, що посвідчують його особу та без реєстрації місця перебування в Україні). Після закінчення терміну дії паспорта громадянина Росії терміном дії до 28.08.2017, проживає в Україні по недійсному паспорту громадянина РФ, починаючи з 29.08.2017. 23.07.2021 Центрально-Міським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно громадянина Росії ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне порушення за частиною 1 статті 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування на території України і транзитного проїзду через територію України» (втрачено підстави для перебування на території України передбачені п. 16 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») та прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 15 (один екземпляр рішення про примусове повернення від 23.07.2022 ОСОБА_1 отримав в день його прийняття, тобто 23.07.2022, під розписку).

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 23.02.2015 оформила довідку про набуття громадянства України у ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, на підставі якої документована Інгулецьким РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області паспортом громадянина України 16.04.2015.

Громадянин Росії ОСОБА_1 , на відміну від матері, не виявив бажання оформити набуття громадянства України та отримати паспорт громадянина України. Проживає в Україні без реєстрації місця проживання та по недійсному паспорту громадянина РФ з 29.08.2017, порушуючи тим самим вимоги міграційного законодавства України.

В ході подальшої перевірки було з`ясовано, що у громадянина Росії ОСОБА_1 законні підстави та законне джерело коштів на покриття витрат пов`язаних з перебуванням його на території України, відсутні (офіційно не працює, має тимчасові підробітки). До органів влади для офіційного оформлення свого статусу останній не звертався. Відповідач востаннє здійснив в`їзд в Україну в особистих справах 01.04.1997 поїздом, та з того часу з України не виїжджав. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Відповідач, до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував

Враховуючи те, що громадянин Росії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні з 2012 року без реєстрації, по недійсному паспорту з 29.08.2017, без документів, що надають право на проживання в Україні з 2003 року, ухиляється від виїзду за межі України, просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження смт Устинівка Устинівського району Кіровоградської області, Україна, прибув, разом з матір`ю до України 01.04.1997. З того часу з України не виїжджав. 28.08.2012 вперше отримав паспорт громадянина Росії НОМЕР_1 терміном дії до 28.08.2017 у Генеральному консульстві Росії у Харкові (весь цей час проживав на території України без документів, що посвідчують його особу та без реєстрації місця перебування в Україні). Після закінчення терміну дії паспорта громадянина Росії НОМЕР_1 терміном дії до 28.08.2017, проживає в Україні по недійсному паспорту громадянина РФ, починаючи з 29.08.2017.

23.07.2021 Центрально-Міським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області стосовно громадянина Росії ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 15.

Відповідно до рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства від 23.07.2022 № 15, громадянин РФ ОСОБА_1 зобов`язується не пізніше 21.08.2022 залишити територію України, а також ознайомлений з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк.

ОСОБА_1 , прибув на територію України 01.04.1997 потягом разом з матір`ю ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 23.02.2015 оформила довідку про набуття громадянства України у ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, на підставі якої документована Інгулецьким РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області паспортом громадянина України 16.04.2015.

Після звернення позивача 23.07.2022 року до Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області того ж дня заступником начальника Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області Реутовою Іриною Леонтіївною було прийнято рішення, яке затверджено начальником Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Згідно з цим рішенням громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 зобов`язується не пізніше 21.08.2022 залишити територію України, а також ознайомлений з вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк.

Зазначене рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 проживає в Україні по недійсному паспортному документу з 29.08.2017 та без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 28.08.2012, ухиляючись від виїзду за межі України.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно до ч. 16 ст. 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі Порядок), а саме пп. 2 п. 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Росії від 16.01.1997 (далі - Угода), громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування. Дія даної угоди припинена постановою КМУ від 17.06.2022 № 692 " Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією", відповідно до якої з 1 липня 2022 року Україна запровадила візовий режим в`їзду для громадян РФ.

Положеннями п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», закріплено, що нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 вищезазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі Інструкція) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Суд бере до уваги, що позивач є громадянином Російської Федерації, де документувався паспортом громадянина Російської Федерації.

Позивач востаннє здійснив в`їзд в Україну в особистих справах 01.04.1997 поїздом, та з того часу з України не виїжджав, чим порушив вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином на нелегальне становище.

Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Положеннями ч. 1 ст. 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно до абзацу третього п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 46 КАС України, також, передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами, зокрема, за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні з 2012 року без реєстрації, по недійсному паспорту з 29.08.2017, без документів, що надають право на проживання в Україні, ухиляється від виїзду за межі України, суд вважає, що рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження або третьої країни є законним.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Заперечуючи проти адміністративного позову та наполягаючи на правомірності свого рішення, представник відповідача посилалася на те, що позивач до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні з 2012 року без реєстрації, по недійсному паспорту громадянина РФ. В свою чергу, позивачем не було надано жодних доказів звернення до відповідача із заявою про прийняття громадянства України з 29.08.2017, тобто з часу закінчення строку дії паспорта громадянина Російської Федерації.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся до Центрально-Міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з метою оформлення належності до громадянства України лише в серпні 2022 року.

Приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства, відповідач виходив з того, що останній проживав на території України значний час по недійсному паспорту громадянина Російської Федерації.

Суд вважає необґрунтованими послання позивача щодо неможливості його примусового повернення до країни походження або третьої країни згідно статті 31 Закону України № 3773-VI, відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В своєму позові позивач посилається лише на те, що повернення на територію країни-агресора - це фактично ризик для життя та здоров`я.

Між тим, суд звертає увагу, що позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не обов`язково до Російської Федерації.

Сама по собі позиція позивача щодо не підтримання країни-агресора не свідчить про наявність загрози його життю чи здоров`ю, оскільки доказів, що позивач проявляв свою позицію, відкрито засуджував злочинні дії Російської Федерації чи існуючий у ній режим, за що може переслідуватися в країні походження, у справі немає. Крім того, позивач не вживав заходів до отримання статуту біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту.

Тому його доводи щодо можливої загрози життю та свободі чи його переслідування у разі поверненню до країни походження ґрунтуються лише на припущеннях. Тим більше, позивач вправі виїхати до будь-якої третьої країни, а не лише до Російської Федерації.

Слід відзначити, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій, оспорюване рішення стосується виключно прав та обов`язків позивача, який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

За таких обставин суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця чи особи без громадянства, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України.

Враховуючи наведене, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрально-Міського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2022 року.

Суддя В.О.КОВАЛЬ