Справа № 300/4042/22
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відкриття провадження
"03" листопада 2022 р. справа № 300/4042/22
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження даних доводів.
27.10.2022 року, на виконання вимог ухвали суду від 13.10.2022 року, ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Подана заява мотивована тим, що позивач про порушення свого права щодо невиплати додаткової винагороди дізнався лише після отримання відповіді на свій рапорт 26.09.2022 року, оскільки до цього часу керівниками, які зобов`язані видавати відповідні накази щодо виплат додаткової винагороди, доводилася інформація про те, що такі накази приймалися, однак є певна затримка щодо виплати винагороди. Окрім того, позивач зазначає, що з 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася у часі на підставі низки указів Президента України. Водночас, Радою суддів України в рекомендаціях щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022, такий визнано об`єктивною та поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Також, позивач, звертає увагу суду на те, що в даній справі відповідач здійснює тривале щомісячне неперервне невиконання своїх обов`язків, а отже обчислення строку звернення до адміністративного суду необхідно починати не з дня початку триваючого порушення, а з дня виявлення порушення, що триває, яким є день отримання відповіді на рапорт. Враховуючи вищевикладене, позивач просить поновити пропущений строк як такий, що порушений з поважних причин.
Дослідивши подану заяву та матеріали адміністративної справи, вирішуючи питання дотримання строків звернення із адміністративним позовом, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).
У даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Окрім цього, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Відтак, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
Суд зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Варто також зауважити, що Верховний Суд у своєму рішенні від 14.05.2019 по справі №815/3087/18 вказав на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 р.) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 р. (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до суду з позовною заявою є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Це дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
У мотивувальній частині ухвали суду про залишення позову без руху позивачу роз`яснено про те, що відлік місячного строку на звернення до суду з вимогою щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за березень 2022 року розпочався з 01.04.2022 і закінчився 30.04.2022 .
Відтак з`ясовано, що позивач пропустив строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 31.08.2022.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач, посилається на необізнаність, щодо права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та зазначає, що про порушення своїх прав йому фактично стало відомо після отримання відповіді на свій рапорт 26.09.2022 року, а також у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану.
Суд відхиляє доводи позивача, викладені в заяві від 27.10.2022, щодо таких підстав поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме:
- є помилковими доводи позивача про те, що вказані правовідносини є "триваючими", а тому відлік строку звернення до суду необхідно обраховувати з дати відмови відповідача у виплаті за поданим позивачем рапортом. Суд вважає, що рапорт позивача від 26.09.2022 лише свідчить про дії позивача, які він вчинив для захисту свого порушеного права. Однак таке звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення свого права. Отже, й дата відповіді відповідача на рапорт, як наслідок не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду. Окрім цього, у спірних правовідносинах не передбачено обов`язкового досудового врегулювання спору, тому перебіг строку звернення до суду не може розпочинатися з моменту отримання позивачем відповіді на рапорт, яким відповідач повідомив про причини невиплати додаткової винагороди;
- також суд ставить під сумнів й доводи позивача про те, що в зв`язку з запровадженням з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, позивач не мав реальної можливості звернутися до суду, оскільки він ніс посилену службу. Так, ОСОБА_2 не подано суду жодного доказу в підтвердження таких доводів, зокрема щодо об`єктивної неможливості звернутися у строк до 31.08.2022 до суду з позовом за період позовних вимог з 24.02.2022 по 31.07.2022 року та по 31.08.2022.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24.02.2022 по 30.09.2022 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, установленої Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 30.09.2022.
Суд зазначає, що механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено відповідним Порядком, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 за № 384, розробленим на виконання статті 165 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 за № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони".
Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку № 384 такий вид виплат як "винагороди" відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, внаслідок чого, "додаткову винагороду", передбачену Постановою № 168, можна вважати такою, що входить до структури грошового забезпечення (заробітної плати) співробітників Служби судової охорони.
Відтак, підставою звернення позивача до адміністративного суду є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплати належного йому грошового забезпечення в повному обсязі.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18.07.2022 (включно) передбачалося, що "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".
Однак пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Враховуючи наведене, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком. Внаслідок чого, в ухвалі про залишення позовної заяви без розгляду у вказаній справі позивачу роз`яснено, що спірні правовідносини стосуються зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплати додаткову винагороду ОСОБА_1 , під час проходження ним служби, а не виплати сум, належних позивачу при звільненні, внаслідок чого, аналізовані положення статті 233 КЗпП України не підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а нормою, яка визначає строк звернення до суду з позовом осіб, які проходять публічну службу в Службі судової охорони, та яка підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є частина 5 статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк для звернення до суду.
Водночас, суд зазначає, що єдиною процесуальною нормою, яка встановлювала строки звернення працівника з позовом про стягнення належної йому заробітної плати до суду, до моменту внесення змін у частини першу та другу статті 233 КЗпП України пунктом 18 частини 1 розділу І Закону України ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин'' від 01.07.2022 за №2352-IX (надалі по тексту також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, в аспекті виниклого спору була саме частина 2 статті 233 КЗпП України, яка таке право працівника не обмежувала будь-яким строком.
В подальшому, після внесення вищезазначених змін, тобто включно, починаючи з 19.07.2022 року та по даний час, конструкція норми статті 233 КЗпП України, містить наступне положення: «…Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті».
Отже, до 19.07.2022, з огляду на норму статті 233 КЗпП України (в попередній редакції до 19.07.2022) та усталену судову практику, в позивача були підстави для висновку про те, що його право на звернення до суду щодо невиплати грошового забезпечення, необмежені строком. Натомість, з 19.07.2022 такі позови до суду обмежені строками звернення: загальним: трьохмісячним строком, встановленим частиною 1 статті 233 КЗпП України та спеціальним - місячним строком, передбаченим частиною 5 статті 122 КАС України. Тобто, після набрання чинності Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022, позивачу необхідно було визначитися: норма, якого з цих двох законів підлягає застосуванню при зверненні до суду з позовом щодо невиплати йому додаткової грошової винагороди.
Отже, з огляду на попередню судову практику, зміни в законодавство, та одночасну дію двох законів, які встановлюють строки звернення до суду щодо таких спорів, суд вважає, що таке фактичне та юридичне становище щодо цих правовідносин ускладнювало для позивача можливість правильно встановити строк звернення до суду: місячний чи трьохмісячний, та початок його перебігу.
Враховуючи зміни в законодавство, суд вважає, що з метою забезпечення права позивача на доступ до правосуддя щодо захисту права на оплату праці в умовах воєнного стану, за встановлених судом процесуальних обставин, буде справедливим, що звернення до суду осіб з такими позовами в межах трьохмісячного строку, починаючи з 19.07.2022 (тобто до 19.10.2022) є прийнятними, з огляду на те, що такий строк в зазначений перехідний період надає більш сприятливу можливість для звернення до суду.
З урахуванням викладеного, хоча й позивачем пропущено строк звернення до суду за період з 24.02.2022 по 31.07.2022, однак такий позов подано 05.10.2022, тобто в межах трьохмісячного строку з дня внесення змін до статті 233 КЗпП України, внаслідок чого, суд вважає визнати поважною причину пропуску такого строку, пов`язану зі зміною правового регулювання питання строків звернення до суду, забезпечивши право позивача на справедливий суд, передбачену статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позивач є особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.
Позовна заява відповідає вимогам статей 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).
Позовну заяву належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, подано з дотриманням правил підсудності та в строк, установлений законом.
Інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених КАС України немає.
Справа підсудна Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
Справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 171, 248, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
У Х В А Л И В:
1. Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період з 24.02.2022 по 31.07.2022 та зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області провести нарахування та виплату позивачу додаткову винагороду, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за період з 24.02.2022 по 31.07.2022, та поновити такий строк.
2. Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.
3. Розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.
4. Встановити відповідачу з дня вручення цієї ухвали п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, і подання всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Зобов`язати відповідача надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
5. Встановити позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу для подання заперечення, - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву чи відповіді на відзив, копії яких одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи.
7. Повідомити відповідача про можливість отримання копії позовної заяви разом з доданими документами безпосередньо в Івано-Франківському окружному адміністративному суді.
8. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.
Відповідачу копію ухвалу надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Суддя Панікар І.В.