Справа № 120/3564/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 жовтня 2022 р. Справа № 120/3564/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням від 28 травня 2021 року № 62 відповідач відмовив ОСОБА_1 у її призначенні пенсії.

27 вересня 2021 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням відповідача від 04 жовтня 2021 року № 62 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Як зазначає представник позивача далі, зі змісту зазначеного рішення слідує, що позивачу не зараховано до страхового стажу період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а також період отримання допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року з огляду на те, що в трудовій книжці відсутня печатка та підпис відповідальної особи, яка вчинила запис про отримання допомоги по безробіттю.

Представник позивача вважає бездіяльність відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії протиправною, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду та просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу його довірителя, який дає право на призначення пенсії за віком період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, а також період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 березня 1999 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 травня 2021 року або з 23 жовтня 2021 року.

Ухвалою від 27 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, що містить позовна заява, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовної вимоги, що стосується оскарження рішення пенсійного органу від 28 травня 2021 року № 62.

На виконання вимог ухвали від 27 квітня 2022 року представником позивача подано до суду позовну заяву в новій редакції, зі змісту якої слідує, що ним оскаржується лише рішення пенсійного органу від 04 жовтня 2021 року № 62.

Ухвалою від 18 травня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчену копію рішення від 04 жовтня 2021 року № 62, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

08 червня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема у відзиві зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, про що йому повідомлено листом від 23 жовтня 2021 року вих. № 0200-0204-8/67708. Зазначеним рішенням позивачу не зараховано до страхового стажу період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а також період отримання допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року з огляду на те, що в трудовій книжці відсутня печатка та підпис відповідальної особи, яка вчинила запис про отримання допомоги по безробіттю.

Далі представник відповідача зазначає, що з метою надання позивачу практичної допомоги щодо отримання документів для призначення пенсії за віком Головним управлінням надіслано запит до Бершадської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 16 листопада 2021 року за вих. № 0200-0204-8/73885 щодо надання уточнюючої довідки про період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року.

Крім того, подано звернення до Пенсійного фонду України за роз`ясненнями щодо можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в Автономній Республіці Крим з 1985 року по 1991 рік на підставі записів трудової книжки, приймаючи до уваги те, що записи про відпрацьовані вихододні не завірені належним чином та підставою їх внесення до трудової книжки є особові рахунки.

Враховуючи лист-роз`яснення Пенсійного фонду України від 25 січня 2022 року щодо можливості зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи у колгоспі "За мир" з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на заміну скасованому рішенню Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 27 травня 2022 року № 62.

Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії від 27 травня 2022 року страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 08 місяців 23 дні. При цьому до страхового стажу позивача зараховано період його роботи у колгоспі "За мир" з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, проте не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року, оскільки відповідь на запит до Бершадської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 16 листопада 2021 року так і не надійшла.

Крім того, у відзиві йдеться про те, що до страхового стажу позивача не зараховано період отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю з 05 лютого 1999 року по 03 серпня 1999 року, оскільки відповідно до пункту "а" статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до 01 січня 2004 року до стажу роботи зараховується тільки період одержання допомоги по безробіттю.

Також відповідач звернув увагу на тому, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучив довідку Бершадської районної філії Вінницького обласного центру зайнятості від 01 листопада 2021 року № 468, яка підтверджує період отримання ним допомоги по безробіттю, проте така довідка не надавалася пенсійному органу та не враховувалася під час прийняття рішення.

За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Разом із відзивом на позов відповідачем надано копію рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні позивачу пенсії від 04 жовтня 2021 року № 62 та від 27 травня 2022 року № 62.

Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року до участі у справі як співвідповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області та надано останньому строк для подання відзиву на позовну заяву.

30 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як зазначає представник цього відповідача далі, із наданих позивачем документів слідує, що його страховий стаж становить 21 рік 2 місяці 1 день. За результатами розгляду документів, долучених до заяви від 27 вересня 2021 року про призначення пенсії, не зараховано період роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а також період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року у зв`язку з відсутністю печатки та підпису відповідальної особи, яка вчинила запис про період отримання допомоги по безробіттю.

За наведених обставин, на переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у позивача відсутній необхідний страховий стаж 28 років, а тому йому правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 23 жовтня 2021 року пенсійний орган повідомив позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення № 62 від 04 жовтня 2021 року, яким йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки його страховий стаж становить 21 рік 02 місяці 1 день. При цьому необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком становить 28 років.

Зі змісту рішення № 62, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 04 жовтня 2021 року, слідує, що позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, оскільки в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а також періоду отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року з огляду на те, що відсутня печатка та підпис відповідальної особи, яка здійснила запис про період отримання допомоги по безробіттю.

Далі Пенсійний фонд України листом від 25 січня 2022 року повідомив Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про можливість зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року на підставі записів трудової книжки колгоспника.

У зв`язку із такими роз`ясненнями Пенсійного фонду України пенсійним органом 27 травня 2022 року прийнято рішення № 62, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії. У цьому рішенні зазначено, що таке прийнято на заміну рішення № 62 від 04 жовтня 2021 року.

Так, рішенням № 62 від 27 травня 2022 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії з огляду на таке. У рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 26 років 8 місяців 23 дні. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 28 років. При цьому, враховуючи лист-роз`яснення Пенсійного фонду України від 25 січня 2022 року, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період трудової діяльності в колгоспі з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, проте не зараховано період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року, оскільки в трудовій книжці такий період не посвідчено печаткою та підписом відповідальної особи.

Окрім того, з відзиву на позовну заяву, що поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, слідує, що до страхового стажу позивача також не зараховано період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 05 лютого 1999 року по 03 серпня 1999 року, оскільки відповідно до пункту "а" статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до 01 січня 2004 року до стажу роботи зараховується тільки період отримання допомоги по безробіттю, натомість позивач у вказаний період отримував матеріальну допомогу по безробіттю. Вказана обставина підтверджується розрахунком страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

В ході судового розгляду встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 27 вересня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 04 жовтня 2021 року прийнято рішення № 62, яким заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у цьому рішенні зазначено, що при необхідному страховому стажі у 28 років страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 2 місяці 1 день. При цьому до страхового стажу не зараховано період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року з огляду на те, що в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а також період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року, оскільки відсутня печатка та підпис відповідальної особи, яка здійснила запис про період отримання такої допомоги.

Разом із тим 27 травня 2022 року пенсійним органом прийнято рішення № 62 на заміну рішенню від 04 жовтня 2021 року № 62, що приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, яким також відмовлено заявнику в призначенні пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу.

У рішенні від 27 травня 2022 року № 62 зазначено, що при необхідному страховому стажі у 28 років страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 8 місяців 23 дні. Таке рішення прийнято на заміну рішенню від 04 жовтня 2021 року № 62 у зв`язку з надходженням листа Пенсійного фонду України від 25 січня 2022 року, яким роз`яснено можливість зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи у колгоспі з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року. Проте пенсійним органом не зараховано до страхового стажу заявника період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року.

Визначаючись із тим, чи уповноважений один територіальний орган Пенсійного фонду приймати рішення на заміну рішення іншого територіального органу (або ж скасовувати такі), суд враховує наступне.

Законом № 1058-IV не передбачено можливості перегляду органом Пенсійного фонду раніше прийнятого рішення.

Водночас процедура подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій, прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями визначена Порядком розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року № 18-6 (далі - Порядок № 18-6).

Пунктом 2 Порядку № 18-6 визначено, що у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства (пункт 3 Порядку № 18-6).

За приписами пункту 4 Порядку № 18-6 скарга на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України подається до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 18-6 орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 18-6 рішення за розглядом скарги заявника приймає керівник відповідного органу Пенсійного фонду України (або його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень).

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що органом, який повноважний розглядати скарги на рішення територіального органу Пенсійного фонду є вищестоящий орган Пенсійного фонду України. При цьому розгляд такої скарги можливий лише за умови подання її заявником (його представником на підставі довіреності, посвідченої нотаріально), який не погоджується із рішенням територіального органу Пенсійного фонду та за наслідками розгляду такої скарги пенсійний орган вищого рівня має право прийняти одне із двох рішень, визначених пунктом 10 Порядку № 18-6.

Таким чином, з огляду на те, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України переглядати раніше прийняті ними рішення (зокрема й з питань призначення пенсій), а Порядок № 18-6 передбачає можливість такого перегляду, проте Пенсійним органом України і лише за скаргою заявника, тому, на думку суду, прийняття пенсійним органом 27 травня 2022 року рішення № 62 на заміну іншого рішення свідчить про те, що таке рішення прийнято не на підставі та поза межами повноважень органу Пенсійного фонду України, що передбачені чинним законодавством.

Водночас частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із приписами частини 2 статті 19 Конституції України узгоджуються положення пункту 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За наведених обставин слід дійти висновку, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії № 62 від 27 травня 2022 року підлягає скасуванню з огляду на те, що у територіального органу Пенсійного фонду України відсутня компетенція здійснювати перегляд раніше прийнятих ним рішень.

Отже, саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 порушено права позивача на отримання пенсійних виплат, а тому саме цьому рішенню слід надавати правову оцінку на відповідність його критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 підставою для незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року слугувало те, що в трудовій книжці колгоспника відсутні дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, а періоду отримання допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року - відсутність печатки та підпису відповідальної особи, яка здійснила запис про період отримання допомоги по безробіттю.

Таким чином, підстави для незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року, а також періоду отримання допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року пов`язані із порядком ведення трудової книжки колгоспника та порядком ведення трудової книжки.

Надаючи оцінку таким аргументам пенсійного органу, суд враховує наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - постанова Ради Міністрів СРСР № 310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР № 310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Відтак наведеними вище приписами передбачено вичерпний перелік записів, які вносяться у трудову книжку колгоспника, і внесення у таку трудову книжку відомостей щодо дати документів, на основі яких внесено записи про кількість відпрацьованих трудоднів, не вимагалося.

Отже, наведені пенсійним органом мотиви незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року слід визнати безпідставними.

Більше того, відповідно пункту 6 Загальних положень всі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

А тому саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Окрім того, на безпідставність незарахування до страхового стажу позивача такого періоду вказує й лист Пенсійного фонду України від 25 січня 2022 року, на який посилається пенсійний орган у відзиві на позовну заяву, у якому йдеться про відсутність підстав для незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 в цій частині є протиправним.

Щодо підстав незарахування до страхового стажу позивача періоду отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року, то слід зазначити наступне.

Так, пенсійним органом не зараховано такий період до страхового стажу позивача з огляду на відсутність печатки та підпису особи, яка вчинила запис про період безробіття, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Проте такі аргументи спростовуються наступним.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення (пункт 2.19 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, а у випадку безробіття - на орган державної служби зайнятості населення, а тому неналежне ведення трудової книжки органом державної служби зайнятості населення не може позбавити безробітного, який оформлений у встановленому законом порядку в такому органі, права на соціальний захист зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника (безробітного), а отже, й не може впливати на його особисті права.

Водночас довідкою № 468, що видана 01 листопада 2021 року Бершадською районною філією Вінницького обласного центру зайнятості, підтверджується те, що позивач дійсно отримував в період з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року допомогу по безробіттю.

Окрему увагу слід звернути й на те, що записи, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , свідчать про те, що позивачу з 10 лютого 1998 року призначено допомогу по безробіттю, яку він отримував по 04 лютого 1999 року, а з 05 лютого 1999 року йому розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю, яку закінчено виплачувати 03 серпня 1999 року. Такі записи вчинено на одній сторінці трудової книжки і завірені печаткою відповідного державного органу центру зайнятості та посадовою особою такого органу, що підтверджує висновок про безпідставність незарахування періоду отримання позивачем допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року до його страхового стажу.

Таким чином, доводи щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року з підстав відсутності печатки та підпису відповідальної особи у трудовій книжці є безпідставними.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62 в частині незарахування до страхового стажу позивача період отримання ним допомоги по безробіттю також є протиправним, а тому таке рішення належить скасувати.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведене узгоджується із приписами пунктів 2 та 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Водночас представник позивача у позові просить визнати протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком, не наполягаючи на скасуванні рішення пенсійного органу, яким відмовлено у призначенні позивачу пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На думку суду, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними і скасувати рішення територіального органу Пенсійного фонду України від 04 жовтня 2021 року № 62 та від 27 травня 2022 року № 62.

В свою чергу, вимога щодо визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком не підлягає задоволенню, адже відмова в призначенні позивачу пенсії викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04 жовтня 2021 року № 62, яке суд дійшов висновку скасувати як протиправне.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності рішення пенсійного органу від 04 жовтня 2021 року № 62, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав незарахування до страхового стажу період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року та період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року, а тому задоволенню підлягає й похідна вимога щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу позивача такі періоди.

Разом із тим у суду відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком, адже при умові зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року та періоду отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року такий становитиме 27 років 08 місяців 21 день, а не 28 років 07 місяців 15 днів, як на те вказує представник позивача у позовній заяві.

Водночас суд враховує й те, що пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача період отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю з 05 лютого по 03 серпня 1999 року, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 08 червня 2022 року.

При цьому ані у рішенні пенсійного органу від 04 жовтня 2021 року № 62, ані у позовній заяві не йдеться про такий період, що унеможливлює надання правової оцінки такій обставині.

Таким чином, територіальним органом Пенсійного фонду під час розгляду заяви позивача від 27 вересня 2021 року про призначення йому пенсії не надано оцінки підставам незарахування до страхового стажу окремих періодів (зокрема й періоду отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю з 05 лютого по 03 серпня 1999 року), обмежившись зазначенням кількості зарахованих років страхового стажу.

В той же час обчислення страхового стажу належить до виключної компетенції пенсійного органу.

За таких обставин суд не може перебирати на себе функції органу Пенсійного фонду і вирішувати питання про призначення пенсії ОСОБА_1 , адже завданням адміністративного суду є здійснення контролю за правомірністю рішення суб`єкта владних повноважень, а не первинний розгляд того чи іншого питання.

Тому з метою захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 27 вересня 2021 року із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 21 квітня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на його користь слід стягнути 496,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 992,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі по 248,10 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 62 від 04 жовтня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , а також рішення № 62 від 27 травня 2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 12 серпня 1985 року по 04 березня 1991 року включно та період отримання ним допомоги по безробіттю з 10 лютого 1998 року по 04 лютого 1999 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27 вересня 2021 року із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього судового рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22933548)

Рішення суду в повному обсязі складено 31.10.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович