Справа № 620/4389/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4389/22 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

-визнати протиправними та скасувати рішення від18.12.2020 №45, від19.12.2020 та від 26.02.2021 та дії відповідача стосовно розрахунку поточної пенсії та розрахунку суми боргу за період з 07.10.2009 по 18.12.2020 в порядку та способі не відповідному до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення ним розрахунку суми поточної пенсії та суми боргу за період з 07.10.2009 по 18.12.2020 відповідно до ст.28 та ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням обов`язкових автоматичних масових перерахунків пенсії на 26.02.2021;

-зобов`язати відповідача усунутися від порушення права позивача на пенсію в розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити розрахунок та виплату пенсії та суми боргу за період з 07.10.2009 по 18.12.2020, з урахуванням обов`язкових автоматичних масових перерахунків пенсії на 26.02.2021, відповідно до ст.28 та ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за винятком виплачених сум.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позовну заяву повернуто позивачці відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу на продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що про порушення своїх прав дізналася 05.01.2022 року, а тому строк звернення до суду за захистом своїх прав не порушено.

Від Головного управління ПФУ в Чернігівській області відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху як таку, що не відповідає положенням ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачці запропоновано усунути виявлені недоліки шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачкою подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду, яке обгрунтоване тим, що право позивачки було порушено в момент отримання 05.01.2022 року протиправного розрахунку і саме з цього моменту у неї виникло право на оскарження дій відповідача.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, як наслідок суд повернув позовну заяву відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Шостим апеляційним адміністративним судом 16.10.2020 року була винесена постанова у справі №620/390/20, якою було зобов`язано Головне управління ПФУ в Чернігівській області провести позивачу поновлення та виплату пенсії за віком з 07.10.2009 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з компенсацією втрати частини доходів.

Відповідними рішеннями від 18.12.2020 року №45, від 19.11.2020 року №45 та від 26.02.2021 року №45 було проведено відповідні перерахунки.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У своїй заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом позивачка зазначила, що про порушення своїх прав та інтересів вона дізналась лише 05.01.2022 року, отримавши від пенсійного органу лист-відповідь на свою заяву від 08.12.2021 року.

Колегія суддів наголошує, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що доводи апелянта про те, що відповідь вона отримала лише у січні 2022 року, не змінює часу, з якого вона повинна була або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Жодних інших доказів на підтвердження обставин неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом позивачкою не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій.

Посилання позивачки на наявність у неї права на звернення до суду з даним позовом без обмеження будь-яким строком з огляду на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки у вказаному рішенні судом досліджувалось питання строку звернення до суду працівника у разі порушення законодавства про оплату праці.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко