Справа № 640/31756/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "10" січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення про відмову в нарахуванні й виплати разової грошової допомоги та зобов`язати вчинити дії щодо здійснення виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2015-2020 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач як учасник бойових дій має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, розмір якої на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, має визначатись у відповідності до статті 12 Закону України ''Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту''. Однак, відповідач протиправно нараховував та виплачував йому вказану допомогу у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від "10" січня 2022 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати у 2020 році ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, був чинним на момент проведення позивачу виплат у 2015 - 2019 роках, то розмір оспорюваної допомоги правомірно визначався саме на підставі постанов Кабінету Міністрів України, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату допомоги до 5 травня за 2015-2019 роки, в розмірі передбаченому статті 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII задоволенню не підлягають.

Водночас, суд дійшов висновку, що позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учасник бойових дій, у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року № 3-р/2020.

Також оскаржуваним рішенням суд першої інстанції відмовив у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди з підстав ненадання позивачем доказів направлення такої заяви відповідача.

Крім того, суд першої інстанції відмовив в прийнятті в якості уточнення позовних вимог, викладену у відповіді на відзив на позов, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, оскільки така вимога заявлена після закінчення процесуального строку на вчинення процесуальних дій щодо зміни позовних вимог.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача 12 790 грн моральної шкоди.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що заяви про уточнення позовних вимог він подав 23 та 31 грудня 2020 року, тобто до відкриття провадження (11 січня 2021 року), тому відповідно до КАС України не зобов`язаний надавати суду докази про надсилання їх копій відповідачу та дотримався вимог статей 44, 47 та 263 КАС України.

Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про донарахування не виплачених соціальних виплат за 2015 - 2019 роки, скаржник зазначив, що норма Закону № 3551 «Щорічно до 5 травня учасникам бонових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком», є чинною з 22 травня 2008 року згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення Закону України від 28.12.2007 № 107- VІ, і визнання рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 неконституційними окремі норми Закону України № 79-VІІІ від 28.12.2014 не впливає на отримання, як учасником бойових дій, разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з 2015 року.

Крім того, Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2020 має зворотну (ретроспективну) дію, оскільки право на отримання грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, закріплене Законом № 3551 є базовим, і з 2008 року є чинним до теперішнього часу. При прийнятті Закону № 79-VІІІ, це право не було не змінено, не скасовано, а Закон № 79-VІІІ, виданий на виконання Закону № 3551. Тобто суспільні відносини у вигляді норми Закону № 3551 «Щорічно до 5 травня учасникам бонових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком» почали діяти до набрання чинності рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-рп/2020 і продовжили діяти у тому ж вигляді (форматі) після набрання чинності вказаним рішенням КСУ.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 23.01.2015 серії НОМЕР_1 , виданого Міністерством внутрішніх справ України.

За результатом розгляду заяви позивача щодо виплати йому разової грошової допомоги до 05 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач в листі від 28.10.2020 № 14/07-К-1977-011 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку та проведенні доплати до виплаченого розміру грошової допомоги, оскільки разова грошова допомога до 05 травня у 2015-2020 роках надана позивачу в розмірах, що були встановлені Кабінетом Міністрів України у відповідних постановах.

У зазначеному листі також повідомляється, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня провадилась позивачу шляхом перерахування коштів на картковий рахунок АТ «Ощадбанк» за рахунок коштів Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).

01 січня 1999 року набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 12 Закону № 3551-XII доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».

Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня 2007 року (набрав чинності 01 січня 2008 року) статтю 12 частину 5 Закону України № 3551-XII викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

У подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме:

- від 02.03.2016 №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 920 грн.,

- від 05.04.2017 №223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2017 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1200 грн.,

- від 14.03.2018 №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2018 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1265 грн.,

- від 20.03.2019 №237 "Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2019 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1295 грн.,

- від 19.02.2020 №112 "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", де передбачено, що учасникам бойових дій у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проводиться у розмірі 1390 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тож, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо виплати допомоги до 5 травня за 2015 - 2019 роки у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII, колегія суддів зазначає таке.

Як зазначалось, в той час коли позивачу виплачувалася допомога до 5 травня за 2015-2019 роки діяв підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи із вказаного нормативного регулювання спірних правовідносин, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати протягом 2015-2019 років зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

У такому разі, відповідач при виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2015-2019 роках визначав її розмір саме із урахуванням норм вказаних вище постанов Кабінету Міністрів України.

Натомість, позивач вважає, що норма Закону № 3551 «Щорічно до 5 травня учасникам бонових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком», є чинною з 22 травня 2008 року згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008, яким визнано неконституційними положення Закону України від 28.12.2007 № 107- VІ, і визнання рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 неконституційними окремі норми Закону України № 79-VІІІ від 28.12.2014 не впливає на отримання, як учасником бойових дій, разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з 2015 року.

Проте, колегія суддів вважає такі доводи скаржника необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно частини другої статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Норма аналогічного змісту міститься у частині першій статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Отже, загальним є правило про втрату чинності законів які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.

Згідно частини першої статті 97 Закону від 13.07.2017 № 2136-VIII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Тож, встановлена у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 неконституційність закону, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду правовідносин із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності.

Враховуючи, що підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, був чинним на момент проведення позивачу виплат у 2015 - 2019 роках, то розмір оспорюваної допомоги правомірно визначався саме на підставі постанов Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги до 5 травня за 2015-2019 роки, в розмірі передбаченому статті 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 29.09.2020 у справі № 440/2722/20, згідно з якими законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки Верховний Суд сформував свої висновки не в подібній справі. У справі № 440/2722/20, відмінні правовідносини між сторонами у порівнянні з правовідносинами у справі, яка розглядається, зокрема, в частині періоду нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції його права на подання заяви про уточнення позовних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Такі доводи обґрунтовуються тим, що скаржник 23 та 31 грудня 2020 року через Електронний Суду подав до суду заяви про уточнення позовних вимог, які зареєстровані за №03-14/194570/20 та № 03-14/199436/20 відповідно, тобто до відкриття провадження (11 січня 2021 року), тому відповідно до КАС України не зобов`язаний надавати суду докази про надсилання їх копій відповідачу та дотримався вимог статей 44, 47 та 263 КАС України.

Матеріали справи свідчать, що 31.12.2020 через Електронний Суд позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій додатково просив стягнути з відповідача моральну шкоду.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутня заява позивача від 23.12.2020.

Частиною першою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини восьмої цієї статті, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Оскільки до заяви про уточнення позовних вимог позивач не додав доказів її направлення на адресу відповідача, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її прийнятті.

Також колегія суддів наголошує, що порушення, на думку скаржника, судом першої інстанції норм процесуального права на подання заяви про уточнення позовних вимог не входить переліку випадків обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбаченого ч. 3 ст. 317 КАС України.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не перевіряє його законність та обґрунтованість.

Вимога скаржника, викладена в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає розгляду в силу положень ч. 5 ст. 308 КАС України, згідно з якими суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від "10" січня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків