Справа № 640/16146/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року м. Київ №640/16146/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»
до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича
провизнання протиправними дій та скасування рішення
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича, в якому просило суд:

-визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Дениса Олеговича щодо завершення виконавчого провадження неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу №65750328 від 12 вересня 2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в оскаржуваній постанові про повернення документа стягувачу послався на пункт 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» та на пункт 9 частини першої статті 37 цього Закону, однак норма пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово забороняє у період дії воєнного стану вчинення дій з примусового виконання виконавчих написів нотаріусів, а пунктом 9 частини першої статті 37 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Утім, станом на день винесення оскаржуваної постанови жодним нормативно-правовим документом не встановлено заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника або проведення інших виконавчих дій стосовно боржника; оскаржувана постанова не містить жодного обгрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу.

За таких обставин позивач вважає дії відповідача протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 11 жовтня 2022 року. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву негайно після отримання даної ухвали та зобов`язано надати матеріали виконавчого провадження ВП №65750328.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву і матеріалів виконавчого провадження не надав.

В зв`язку з тривалою повітряною тривогою судове засідання 11 жовтня 2022 року знято з розгляду та призначено на 25 жовтня 2022 року.

В судове засідання 25 жовтня 2022 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Позивач просив здійснювати розгляд справи без участі свого представника.

З огляду на неявку у судове засідання 25 жовтня 2022 року учасників справи, суд вирішив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

До суду надійшли додаткові пояснення від представника позивача, в яких останній звертав увагу на роз`яснення Міністерства юстиції щодо застосування виконавцями пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження».

Вирішуючи спір за наявними матеріалами суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною дугою цієї статті приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України); 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";12) рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, 3) виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем за наслідками розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису №36607, виданого 26 березня 2021 року Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 16 992,00 грн, - відкрито виконавче провадження ВП №65750328, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 червня 2021 року.

Втім, 12 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денисом Олеговичем винесено постанову ВП №65750328 про повернення виконавчого документа стягувачу.

З змісту вказаної постанови вбачається, що згідно пункту 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів, а відтак, ураховуючи викладене та керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець постановив повернути виконавчий документ стягувачу та зняти арешт з коштів боржника і скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Так, пунктом 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» зокрема встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;

зупиняється дія постанов державних виконавців про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Зупиняється у період дії воєнного стану вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги в територіальних громадах, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають чи перебували у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, або якщо стягнення за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Дія заборони, встановленої абзацом дванадцятим цього пункту, не поширюється на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці дванадцятому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

Забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

У період дії воєнного стану приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», на який послався відповідач в оскаржуваній постанові, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Як вірно зазначив представник позивача, пославшись на роз`яснення Міністерства юстиції щодо виконання виконавчих написів нотаріусів, викладене в листі від 19 жовтня 2022 року №96240//20.5.1, що пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, а також Закон від 27 липня 2022 року №24550-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» не містять положень, які б встановлювали заборону вчинення, у період дії воєнного стану, виконавчих дій у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих написів нотаріусів. Встановлена абзацом чотирнадцятим пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборона стосується примусового виконання таких виконавчих документів, тобто вжиття відповідних заходів.

З огляду на це можна дійти висновку, що встановлена абзацом чотирнадцятим пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заборона поширюється на виконавчі дії, які виконавець відповідно до Закону має вчиняти при вжитті передбачених статтею 10 Закону заходів примусового виконання рішень. У разі якщо виконавча дія не пов`язана з вжиттям відповідних заходів, положення зазначеної норми Закону не застосовуються.

Так, при здійсненні у період дії воєнного стану виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавець може вчиняти виконавчі дії щодо зупинення вчинення виконавчих дій, зняття арешту з майна (коштів) боржника, припинення розшуку майна боржника, закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу та інші виконавчі дії, не пов`язані з вжиттям заходів примусового виконання рішень, а також розподіляти кошти, які надходять на рахунки органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, та перераховувати їх стягувачу.

Виконавче провадження №65750328 було відкрито 09 червня 2021 року, тобто до набуття чинності Законом України від 27 липня 2022 року №24550-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану», і з огляду на норми пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, а також Закону від 27 липня 2022 року №24550-IX , які не містять положень, які б встановлювали заборону вчинення, у період дії воєнного стану, виконавчих дій у виконавчих провадженнях, вже відкритих на підставі виконавчих написів нотаріусів, то повернення виконавчого документу стягувачу лише з підстав посилання на пункт 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та на пункт 9 частини першої статті 37 Закону, є необгрунтованим.

До того ж, пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє повернення виконавчого документу стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Учасниками справи не надано до суду доказів на підтвердження застосування вказаної норми.

В той же час, заборона примусового виконання виконавчих написів у період дії воєнного стану не позбавляє боржника права виконати свої зобов`язання самостійно.

Перевіряючи оскаржувану постанову приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП №65750328 на її відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 19 Конституції України, частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, положенням Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку про повну неузгодженість згаданої постанови визначеним вимогам та критеріям.

Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу №65750328 від 12 вересня 2022 року є такими, що підлягають задоволенню судом.

Щодо позовної вимоги визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменко Дениса Олеговича щодо завершення виконавчого провадження неправомірними, то слід звернути увагу на таке.

Положення Закону України «Про виконавче провадження» не містять норм щодо саме «завершення виконавчого провадження».

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені підстави для закінчення виконавчого провадження, а статтею 37, на яку зокрема послався відповідач, - підстави для повернення виконавчого документу стягувачу.

Судом встановлено протиправність постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з огляду на не встановлення обставин, які б дозволили послатись на положення пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». В той же час, неправомірності дій виконавця щодо винесення цієї постанови з огляду на помилковість ним тлумачення положень пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», - судом не встановлено, а відтак вимога позивача в цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» є частково обгрунтованими і підлягають частковому задоволенню судом.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134).

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2639 від 20 вересня 2022 року.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, враховуючи норми частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу підлягає відшкодуванню сума у розмірі 1240,50 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги від 19 жовтня 2021 року; Додаткову Угоду №77 до Договору про надання правової допомоги від 19 жовтня 2021 року від 16 вересня 2022 року; Протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 16 вересня 2022 року; Акт прийому-передачі наданих послуг від 20 вересня 2022 року на суму 2500,00 грн; Рахунок від 20 вересня 2022 року на оплату правової допомоги за Договором від 19 жовтня 2021 року на суму 2500,00 грн та платіжне доручення №2644 від 20 вересня 2022 року на суму 2500,00 грн.

За визначених вище умов відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягає сума у розмірі 1250,00 грн.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича про повернення виконавчого документа стягувачу №65750328 від 12 вересня 2022 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (02094, м. Київ, бул. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511; ) за рахунок асигнувань Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 1240,50 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1250,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко