Справа № 160/21010/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 160/21010/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року (м. Дніпро, суддя Сліпець Н.Є.) у справі № 160/21010/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі відповідач або скаржник), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУДМС України в Дніпропетровській області N 30 про скасування дозволу на імміграцію в Україні від 27.09.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 05.11.2018 року громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 на підставі п. 3, 5 ст. 12 Закону України "Про імміграцію";

- зобов`язати ГУДМС України в Дніпропетровській області поновити громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання в Україні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 908,00 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) грн.

10.05.2022 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення у справі N 160/21010/21, яким вирішити питання про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області () на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції в розмірі 3500,00 гривень.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, буд. 7, код ЄДРПОУ 37806243) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) грн.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що ст. 252 КАС України визначені загальні положення щодо ухвалення додаткового рішення у випадку не вирішення судом питання про судові витрати взагалі. Вважає, що ця категорія справ належить до справ незначної складності, а тому розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із фактично наданим обсягом юридичної допомоги та у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на це, скаржник просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви позивача повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

У додатковому рішенні від 20 червня 2022 року суд першої інстанції дійшов висновку про те, що враховуючи складність справи, ціну позову, кількість часу витраченого адвокатом на виконання робіт, а також значення цієї справи для позивача та його репутації, сума витрат на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності, а її розмір є обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі N 160/21010/21 судом не вирішено питання про судові витрати позивача на професійну правничу допомогу, тобто судом не прийнято рішення про задоволення вимог позивача в цій частині або відмові цьому, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між Адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» та позивачем укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №28/10/21 від 28.10.2021 року, а згідно п.5.1 вказаного договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремими додатковими угодами, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно додаткової угоди №1 від 28.10.2021 року до договору №28/10/21 від 28.10.2021 року, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, складається з аналізу юридичної ситуації, надання консультації клієнту 500,00 грн. та складання позовної заяви 3000,00 грн.

В свою чергу, ці послуги були прийняті позивачем за актом приймання-передачі від 29.10.2021 року.

Також, згідно із п. 2 додаткової угоди, оплата вартості юридичних послуг (правової допомоги) бюро здійснюється клієнтом протягом 10 днів з дня набрання законної сили остаточним судовим рішенням у справі за позовом клієнта про визнання протиправним та скасування рішення №30 про скасування дозволу на імміграцію від 27.09.2021 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не конкретизовано належним чином неспівмірність обсягу юридичної допомоги з витратами на правничу допомогу позивача.

В свою чергу, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідачем не подано доказів того, що ціни на послуги адвоката у цій справі є явно завищеними на ринку юридичних послуг.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи складність справи, ціну позову, кількість часу витраченого адвокатом на для надання позивачу у цій справі правничих послуг, а також значення цієї справи для позивача та його репутації, сума витрат позивача на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності, а її розмір є обґрунтованим. Натомість, апеляційної скарги цей висновок суду першої інстанції не спростовують.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення без порушення норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року у справі № 160/21010/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова