Справа № 360/1869/22
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31 жовтня 2022 року Справа № 360/1869/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Служба судової охорони про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Служба судової охорони, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по 08.09.2022 у розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по 08.09.2022 у розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

За приписами пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 КАС України).

Перевіривши вказану заяву та додані матеріали до неї, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без руху, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено жодними строками.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX, яким внесено ряд змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у такій редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (частина 2).

Відтак, введення нової редакції статті 233 Кодексу законів про працю України, визначило нові строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати для трудових спорів.

Суд звертає увагу, що частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України стосується виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

При цьому, частина перша цієї ж норми передбачає загальний строк звернення до суду у трудових спорах.

Отже починаючи з 19.07.2022, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка передбачає необмежене строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Загальновідомим принципом правозастосовної практики є застосування саме спеціальної норми законодавства, за наявності двох конкурентних норм (загальної і спеціальної), які регулюють спірні правовідносини.

Отже якщо спір пов`язано зі стягненням сум належних при звільненні працівника ( в тому числі з публічної служби), то спеціальною нормою, яка передбачає строк звернення до суду буде саме ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України в редакції, починаючи з 19.07.2022.

Якщо ж питання стосується стягнення сум з оплати праці за позовом працівників, які продовжують трудові відносини з роботодавцем, то залежно від того, чи передбачені інші строки звернення до суду спеціальними нормами законодавства щодо таких трудових відносин, до них можуть бути застосовані вимоги загальні вимоги ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України.

Матеріали позовної заяви свідчать, що позивачем заявлені вимоги за час проходження служби в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області.

Правові засади організації та діяльності Служби судової охорони, статус працівників служби, а також порядок проходження служби в судовій охороні визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно з частиною першою статті 160 Закону № 1402-VIII, підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

Відповідно до частини першої статті 161 Закону № 1402-VIII, Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, служба судової охорони є публічною службою, а тому за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частина 5 статті 122 КАС України, в даному випадку є спеціальною нормою відносно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Однак в самому позові зазначено, що з 08.09.2022 позивача мобілізовано на військову службу, що підтверджено відповідною довідкою, при цьому не вказано, чи зберігає позивач трудові відносини зі Службою судової охорони або його було звільнено з такої служби.

Зазначені обставини є визначальними для вирішення питання, який саме строк звернення до суду має бути застосовано (ч.2 ст.233 КЗпПУ або ч.5 ст.122 КАСУ).

Зазначені обставини мають бути уточнені позивачем та підтверджені шляхом надання належних доказів, що засвідчують наявність таких обставин.

При цьому, позивач у позовній заяві просить поновити строк звернення до суду. В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що зміни в законодавстві з регулювання питання строків звернення до суду за захистом трудових прав набрали чинності 19.07.2022, договір про надання правової допомоги адвокатом укладений лише 08.08.2022 та час витрачений на очікування відповіді на адвокатський запит від Територіального управління служби судової охорони у Луганській області, яка так і не надійшла призвели до пропущення строку звернення до суду з даним позовом.

Щодо вказаних посилань, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вказаною статтею Кодексу не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Суд зазначає, що наведені у позовній заяві причини пропуску строку звернення до суду об`єктивно не є непереборними або такими, що не залежали від волевиявлення позивача, а тому суд не може визнати їх поважними та такими, що унеможливили своєчасне звернення до суду з даною позовною заявою.

Суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з даною позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежало виключно від його самого.

Крім того, направлення позивачем або його представником відповідних запитів до відповідача не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Таким чином, суд визнає неповажними підстави пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині вимог щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період з 24.02.2022 по 31.08.2022.

Отже, позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до суду з даною позовною заявою із зазначенням факту наявності чи відсутності трудових відносин з відповідачем після 08.09.2022, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку та надати відповідні докази на підтвердження поважності зазначених обставин.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На думку суду в порушення вимог вказаної норми, позивачем не додано до позовної заяви всіх наявних в нього доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності трудових відносин з проходження служби у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області (копії його трудової книжки тощо).

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241, 243, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, Державної судової адміністрації України, третя особа - Служба судової охорони про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом семи календарних днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду через підсистему "Електронний суд":

- заяви про поновлення строку звернення до суду, де вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та надати докази на підтвердження поважності причин його пропуску;

- всіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, доказів проходження позивачем служби в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області.

У разі не виконання вимог ухвали суду, позовна заява підлягатиме поверненню заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяВ.С. Шембелян