Справа № 500/7897/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7897/21 пров. № А/857/4095/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л. П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року, прийняте суддею Чепенюк О.В. у місті Тернополі у справі за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

встановив:

Головне управління ДПС у Тернопільській області ( надалі ГУ ДПС у Тернопільській області, позивач) звернулося з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 180 214 грн., з них по платежах: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 175114,00 грн, штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 5100,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 позов задоволено частково. Стягнуто податковий борг по платежу штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 5100,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що предметом позовних вимог є стягнення податкового боргу, який є узгодженим, оскільки відповідні податкові повідомлення-рішення за результатами адміністративного оскарження залишенні без змін, а скарги платника податків без задоволення. Разом з тим, з огляду на заперечення відповідача проти позовних вимог, суд надав оцінку доказам та мотивам як позивача, так і відповідача.

Суд надав оцінку здійсненню фактичної перевірки відповідача та прийшов до висновку про дотримання податковим органом норм податкового законодавства щодо порядку проведення такої перевірки.

Суд відхилив покликання відповідача на запровадження мораторію на проведення фактичних перевірок у зв`язку із запровадженням карантину, оскільки на законодавчому рівні було дозволено (шляхом встановлення виключення при запровадженні мораторію на проведення перевірок) проведення фактичних перевірок в межах здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Згідно інформаційного ресурсу ДПС встановлено, що в період з 26.06.2020 по 23.12.2020 через РРО, не зазначений у ліцензії, було реалізовано алкогольних напоїв на загальну суму 87557,00 грн. Суд наголосив, що позивачем було переоформлено відповідачу ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями 24.12.2020 з терміном дії з 25.06.2020 по 25.06.2021, а тому відповідач не може нести відповідальність за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії у період з 26.06.2020 по 23.12.2020.

Відтак, застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій на суму 175114,00 грн. є протиправною.

Щодо іншого податкового повідомлення-рішення, яке складає суму податкового боргу, від 23.03.2021 №1, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 5100 грн., то відповідач не навів жодних аргументів у відзиві на позовну заяву на його спростування, відтак, зазначена сума підлягає стягненню.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що питання правомірності нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у даній справі.

Суд позбавлений можливості перевірити правомірність здійснення нарахування грошових зобов`язань, в результаті несплати яких податковий орган дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення податкового боргу, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові при розгляді справи №560/4343/19.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 28.04.2017, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Тернопільській області як платник податків, основний вид діяльності: роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.25), а також роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.26), що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.10.2021 (а.с.8-10).

Згідно з довідкою ГУ ДПС у Тернопільській області станом на 07.10.2021 за відповідачем рахується податковий борг по платежах: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в сумі 175114,00 грн та штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 5100,00 грн (а.с.11).

Вказана заборгованість відповідача виникла в результаті несплати ним узгоджених грошових зобов`язань, нарахованих згідно з такими податковими повідомленнями-рішеннями від 23.03.2021: №1 на суму 175114,00 грн та №1 на суму 5100,00 грн.

Зазначені вище повідомлення-рішення від 23.03.2021 оскаржені відповідачем в адміністративному порядку. Так, подано скаргу від 05.04.2021 (Вх. ДПС №9966/6 від 06.04.2021), за результатами розгляду якої ДПС України прийнято рішення від 29.06.2021, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 №1, а скаргу - без задоволення (Вих. №14475/6/99-00-06-03-01-06). Платником подано скаргу від 05.04.2021 (Вх. ДПС №9965/6 від 06.04.2021), за результатами розгляду якої ДПС України прийнято рішення від 29.06.2021, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 №1, а скаргу - без задоволення (Вих. №14470/6/99-00-06-03-01-06) (а.с.4648, 60-62).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до підпункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 42.2. статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі, коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, належним доказом надіслання податкової вимоги юридичній особі є рекомендоване повідомлення про вручення.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Судом на підставі довідки про наявність заборгованості (а.с.11) встановлено, що відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 180214 грн.

Судом також встановлено, що позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» №0-1921 від 18.08.2021. Вимогу відповідач отримав 23.08.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи копією повідомлення про вручення (а.с.16). Відповідач суму податкового боргу не погасив.

Суд звертає увагу на те, що ні податкова вимога, ані податкові повідомлення - рішення, на підставі яких така сформована не оскаржені в судовому порядку, відтак, є чинними.

Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2022 у справі № 560/4343/19 звернув увагу на те, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є саме наявність узгодженого грошового зобов`язання, складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені, підстави виникнення боргу, моменту його виникнення, моменту погашення (за його наявності), розрахунку нарахування пені, об`єкту її нарахування, розміру та суми та дотримання контролюючим органом процедури оформлення та надіслання відповідного рішення податкового органу (податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги). Окрім того, суд зобов`язаний перевірити дотримання податковим органом під час звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу вимоги Кодексу адміністративного судочинства України та окремих положень Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції у цій справі фактично надав оцінку правомірності винесених податкових повідомлень рішень, на підставі яких виник податковий борг.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, а також підставами та обґрунтуванням судового рішення, враховуючи наступне.

У межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.

Оцінка податкового правопорушення, встановленого за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі № 160/7345/20 та інших.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі №500/7897/21 скасувати і прийняти постанову, якою позов Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) податковий борг в сумі 180 214 грн (сто вісімдесят тисяч двісті чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар