Справа № 340/3766/22
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3766/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Казанчук Г.П., секретаря судового засідання Сосновської В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Швеця Р.Ю.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача-2 ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначені пенсії за її заявою від 06.04.2022 та скасувати рішення від 11.04.2022 №05 "Про відмову у призначенні пенсії";

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити пенсію з урахуванням періоду з 13.07.1988 по 20.08.1991 проживання в зоні добровільного відселений внаслідок аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, яка виникне в результаті перерахунку;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області станом на день прийняття рішення встановити пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ), оскільки право на пенсію ОСОБА_1 набуде в 59 років. З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом. Позивач має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, а факт проживання станом на 1 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки і 1 місяць підтверджується відповідною довідкою.

Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (надалі відповідач-1) подав відзив на позов, заперечуючи проти позов, вказавши, що позивач згідно довідки Хочинського старостинського округу проживала в с.Хочине з 13.07.1988 по 20.08.1991, тобто 3 роки, а тому має право на зменшення пенсійного віку в силу ч.2 ст.55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' на 1 рік, яке зможе реалізувати досягнувши 59 років. Просили у задоволенні позову відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (надалі відповідач-2) подав відзив на позов, у якому зазначено про те, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Оскільки довідкою підтверджено, що позивач проживала у зоні гарантованого відселення лише з 13.07.1988 по 20.08.1991, а відтак набуде право на пенсію із застосуванням зниження пенсійного віку на 1 рік, коли позивачці виповниться 59 років. Тому просили відмовити у задоволенні позову.

Процесуальний рух справи:

Ухвалою судді від 22.08.2022 року позовну заяву залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою судді від 12.09.2022 року відкрито провадження у даній справи, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні). Сторонам встановлено процесуальні строки подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 12.10.2022 року подальший розгляд справи №340/3766/22 здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 21 жовтня 2022 року об 10 год. 00 хв.

В судове засідання 21.10.2022 року з`явився адвокат Швець Р.Ю. без документів, які посвідчують його повноваження на представлення інтересів ОСОБА_1 , тому судом відкладено розгляд справи на 24.10.2022 року.

Ухвалою суду від 24.10.2022 року витребувано додаткові докази, у зв`язку з чим, оголошено перерву в судовому розгляді до 03.11.2022 року.

В судовому засіданні 03.11.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 року.

Заслухавши представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач) ІНФОРМАЦІЯ_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим 02.04.1993 (а.с.25).

ОСОБА_1 від 06.04.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' та подала відповідні документи (а.с.76).

Відповідно до постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 ''Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України'' з 01.04.2021 року органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до ГУ ПФУ в Закарпатській області.

25.08.2022 ГУ ПФУ в Закарпатській області прийнято рішення про відмову в призначення пенсії №05 від 11.04.2022, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють та постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше 3 років.

За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 04 місяців 2 дні. Заявниця проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки 1 місяць. Право на пенсію набуде в 59 років (надалі спірне рішення, а.с.30 зворот).

Отже правомірність та законність спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі Закон № 796-XII) та Законом України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 №1058-IV.

Представник позивача наголошував в судовому засіданні, що відображено у журналі судового засідання, що позивач має право на призначення пенсії як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки позивач працювала ветеринарним лікарем і також опосередковано брала участь у ліквідації наслідків аварії. Також адвокат зауважив, що незважаючи на відсутність у позивача посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС позивач має такий статус.

Згідно статтею 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 10 Закону № 796-XII визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення ''Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС'' та ''Потерпілий від Чорнобильської катастрофи'' є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Позивач має статус ''Потерпілий від Чорнобильської катастрофи'', а не ''Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС'', а тому, суд відхиляє доводи представника позивача стосовно того, що пенсію позивачу необхідно призначити як "ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС".

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

* - це початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа № 556/1153/17).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, позивач маючи страховий стаж 36 років 4 місяця 2 дні має право на призначення пенсії по досягненню 60 років.

Користуючись правом зниження пенсійного віку позивач звернулась із заявою про призначення пенсії при досягненні 56 років.

Відповідно до вимог статті 49 № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України ''Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії позивачем долучено довідку від Хочинського старостинського округу від 08.02.2022 року №306, видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона дійсно була постійно прописана та проживала в с. Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області з 13.07.1988 року по 20.08.1991 року, з яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року включено в перелік населених пунктів, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) (а.с.22).

При цьому, жодної довідки про проживання позивача з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року у населених пунктах, які віднесено до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) до заяви про призначення пенсії та до суду не надано.

Тобто, відсутність документального підтвердження факту проживання позивача з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року у населених пунктах, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) унеможливлює зниження пенсійного стажу, обраховувавши як сталу одиницю зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Натомість документально підтвердженим є той факт проживання позивача у зоні добровільно-гарантованого відселення 3 роки 1 місяць. Вказане дає право на зниження пенсійного віку на 1рік, із обрахунку 1 рік за 2 роки проживання (2 повних роки дають право зменшити пенсійний вік на 1 рік).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену зокрема постановах від 21.11.2006 р. № 21-1048во06 та від 04.09.2015 р. №690/23/15, відповідно до якої єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення ''Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС'' або ''Потерпілий від Чорнобильської катастрофи''. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Водночас, саме додатковими інформаційними довідками та іншими доказами може бути підтверджені факти, з яким законодавець пов`язує право та спосіб застосування зниження пенсійного віку.

Суд зазначає, що надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Досягнення позивачем відповідного віку (56 роки) та наявність у неї необхідного страхового стажу (36 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (1 рік) для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, станом на день винесення спірного рішення не дає право на пенсію за віком. Такого права позивач отримає, досягнувши 59 років.

Принагідно суд зазначає про те, що в судовому засіданні позивач вказала, що у період з квітня по липень 1986 року вона працювала у колгоспі і постійно їздила на забруднені території, проте жодної довідки, якою б підтверджувались вказані доводи позивач не має. Отже, отримавши довідку про підтвердження постійного перебування її у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, вона дійсно матиме право на додаткове зниження пенсійного віку іще на 3 роки.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області №05 від 11.04.2022 позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідач 2 довів правомірність свого рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, а тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки позовні вимоги стосовно зобов`язання призначити пенсію, виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії є похідними від позовної вимоги про скасування рішення, а тому також не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат, з огляду на висновок суду про відмову в позові не проводиться.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд.4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008; ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2022 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук