Справа № 320/7954/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7954/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від "27" квітня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № ;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про безпідставність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, оскільки порушень вимог податкового законодавства нею не вчинено. Також однією з підстав позову позивачем визначено протиправність призначення і проведення перевірки. Позивач стверджує, що податковим органом протиправно за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 при визначені загальної суми отриманого доходу не виключено суми сплаченого акцизного податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від "27" квітня 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки запит № 2331/ФОП/10-36-13-04 від 31.05.2018 ГУ ДФС у Київській області про надання інформації не вручався позивачу особисто та відсутнє повідомлення про вручення позивачу листа із цим запитом, то ГУ ДФС у Київській області неправомірно видало оскаржуваний наказ про проведення перевірки.

Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачем безпідставно встановлено суму отриману позивачем від здійснення операцій в розмірі 1000375 грн з урахуванням суми акцизного податку, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та збільшення суми податкових зобов`язань, тому податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № є протиправним.

Щодо застосування до позивача штрафу у розмірі 510 грн за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, то рішенням суду у справі № 320/1718/19 встановлено, що позивач не надала первинні бухгалтерські документи з незалежних від неї причин. Натомість, до матеріалів справи, яка розглядається, позивач подала копії Книг обліку розрахункових операції на РРО за відповідні періоди, інформації про роздрібний товарний обіг за 2017 рік по фіскальним номерам РРО з копіями чеків, довідки-розшифровки інших витрат в додатку Ф2 по податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік з копіями підтверджуючих документів, звіти «ПриватБанку» по дебітові і кредитові операції по рахунках позивача. Отже, податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що, виходячи з приписів ст. 42 ПК України, направлення від 05.10.2018 №902/10-36-13-04 та Наказ від 05.10.2018 №2078 надіслані на адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, вважаються належним чином врученими, оскільки вони надіслані за податковою адресою платника податків. Тож, судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що за умови надсилання кореспонденції за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення до початку перевірки податковий орган виконав вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.11.2018 № скаржник зазначає, що оскільки ФОП ОСОБА_1 не подала в установлені строки податкові декларації з податку на додану вартість за період з 01.07.2017 по 31.12.2017, то податкові зобов`язання визначаються відповідно до пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 розділу II ПК України. Визначення суми податкового зобов`язання платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України тягне за собою накладення на платника податків штрафів у розмірах, визначених п. 123.1 ст. 123 розділу II ПК України.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 26.11.2018 № , то скаржник, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 13 листопада 2020 року у справі № 826/8499/16, зазначає, що не надання платником податків документів під час проведення перевірки прирівнюється нормами п. 44.6 ст. 44 ПК України до їх відсутності.

У апеляційній скарзі та у клопотанні, яке надійшло до суду 10.08.2022, скаржник просив здійснювати розгляд справи за участю його представника.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції розглянув справу за правилами ст. 262 КАС України в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом апеляційної інстанції можуть бути розглянуті без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

З огляду на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про участь скаржника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган направив запит «Про надання інформації» від 31.05.2018 № 2331/ФОП/10-36-13-04 на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Відповідно до рекомендованого повідомлення вбачається, що конверт було вручено особі за довіреністю - ОСОБА_2 (а.с. 239, т.1).

У зв`язку з не наданням запитувальної інформації відповідачем на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України видано наказ від 05.10.2018 № 2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 № 902/10-36-13-04, які були направлені рекомендованим поштовим відправленням, який був повернутий податковому органу.

Податковим органом на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 05.10.2018 № 2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 № 902/10-36-13-04 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань повноти нарахування та сплати податку на додану вартість ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт № 912/10-36-13-04/ НОМЕР_1 від 29.10.2018 (далі - акт перевірки).

Податковою перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 ФОП ОСОБА_1 отримано дохід від постачання товарів, робіт/послуг (останні 12 місяців) загальна сума якого склала 1000375 грн. без ПДВ.

У зв`язку із цим відповідач дійшов висновку про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 559 284 грн. за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 у сумі 111 931, 32 грн., чим порушено вимоги пункту 181.1 статі 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (дані наведені на сторінці 13 акта перевірки).

Відповідач також установив незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, а саме: книг КОРО для суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 № 417.

За наслідками перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн. та податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № за платежем податок на додану вартість у сумі 111 931, 82 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 55 965, 91 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем рішень, позивач звернулася до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України, у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України) визначає як обов`язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено статтею 181 ПК України.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

У свою чергу, пунктами 183.1 та 183.2 статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, якщо сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована такій особі за останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень без урахування податку на додану вартість.

При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Тобто, обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень без урахування податку на додану вартість сплаченого ним під час придбання цих товарів з метою подальшої реалізації кінцевим споживачам.

Відповідно до пункту 14.1.191 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції) (пункт 14.1.4 статті 14 ПК України).

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 177.3.1 статті 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом VІ ПК України (податок на доходи фізичних осіб) не включаються суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2018 позивачем до податкового органу подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік. В додатку Ф2 позивачем визначено доходи у сумі 1032106,63 грн.

14.06.2018 позивач подала до податкового органу уточнюючу декларацію, де доходи складають 982959 грн., оскільки такою є сума доходу без акцизного податку з реалізованих підакцизних товарів, яка складає за 2017 рік - 49147, 63 грн.

На підтвердження сплати акцизного податку позивачем надано декларації акцизного податку та розрахунки суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за відповідний період, а також звіти «ПриватБанку» про дебітові і кредитові операції по рахункам позивача на підтвердження сплати акцизного податку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно встановлено суму отриману позивачем від здійснення операцій в розмірі 1000375 грн з урахуванням суми акцизного податку, що стало підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та збільшення суми податкових зобов`язань.

Крім того, оскільки сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована за останніх 12 календарних місяців, сукупно не перевищила 1000000 гривень, адже сума акцизного податку з реалізованих позивачкою підакцизних товарів не включається до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом VІ ПК України, то у позивача і не виникло обов`язку реєстрації платником податку на додану вартість.

Тож, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № .

Щодо застосування до позивача штрафу в розмірі 510 грн за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 в справі № 320/1718/19, яке станом на день прийняття рішення в цій справі, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним і скасування наказу в задоволенні позову відмовлено.

Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_1 не надала первинні бухгалтерські документи з незалежних від неї причин, оскільки позивач особисто не отримувала жодного запиту від податкових органів про надання документів та письмових пояснень. Поштове відправлення отримано особою на прізвище ОСОБА_2 .

Отже, позивач не мала можливості надати копії документів і пояснень для обґрунтування відповідних фактів.

У силу частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, до матеріалів справи, яка розглядається, позивачем надано копії Книг обліку розрахункових операції на РРО за відповідні періоди, інформації про роздрібний товарний обіг за 2017 рік по фіскальним номерам РРО з копіями чеків, довідки-розшифровки інших витрат в додатку Ф2 по податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік з копіями підтверджуючих документів, звіти «ПриватБанку» по дебітові і кредитові операції по рахунках позивача.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № є протиправним і підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, безпідставними є доводи відповідача щодо ненадання первинних бухгалтерських документів до перевірки.

Що стосується доводів скаржника про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 13 листопада 2020 року у справі № 826/8499/16, згідно з якими документи мають подаватись платником податків лише під час проведення перевірки, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки у справі № 826/8499/16 та інших справах, наведених скаржником в апеляційній скарзі (160/8441/18, 826/27811/15), відмінні правовідносини між сторонами у порівнянні зі справою, яка розглядається, оскільки у вказаних справах були відсутні обставини щодо встановлення судовим рішенням неможливості подання платником податку під час перевірки первинних бухгалтерських документів з незалежних від нього причин.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що податковий орган виконав вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо надсилання поштової кореспонденції за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення до початку перевірки, оскільки направлення від 05.10.2018 №902/10-36-13-04 та Наказ від 05.10.2018 №2078 надіслані на податкову адресу позивача рекомендованим поштовим відправленням, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 79.2. статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до рекомендованого повідомлення (а.с.239, т.1) конверт вручено особі за довіреністю - ОСОБА_2. Як стверджує позивач, що не спростовано відповідачем, особа з прізвищем ОСОБА_2 у неї не працює, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_1 . Крім того, позивач не уповноважувала особу на прізвище « ОСОБА_2 » на отримання листа, документів, чи на представництво її інтересів у податкових органах, що підтверджується інформацією з реєстру довіреностей (№ витягу 38745331 від 12.03.2019), з якого вбачається, що всі довіреності, які позивач видавала впродовж своєї діяльності вичерпали свою дію.

Крім того, у справі № 320/1718/19 судом установлено, що позивач особисто не отримувала жодного запиту від податкових органів про надання документів та письмових пояснень.

Тож, доводи скаржника про дотримання ним вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є необґрунтованими.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від "27" травня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко