Справа № 120/4350/22
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 листопада 2022 р. Справа № 120/4350/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)» (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.05.2001 року відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1".

У зв`язку з наявністю хронічних захворювань позивач звертався до відповідача щодо забезпечення його дієтичним харчуванням відповідно до норми 8-Б, встановленої Постановою КМУ №336 від 16.06.1992 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» (далі Постанова №336).

Проте, відповідач не забезпечив ОСОБА_1 дієтичним харчуванням відповідно до норми 8-Б.

Вважаючи дії відповідача щодо незабезпечення права засудженого на отримання дієтичного харчування протиправними, такими, що порушують право позивача на гуманне ставлення до нього та на повагу до його людської гідності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, також встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує щодо задоволення позовних вимог. Мотивуючи відзив зазначено, що Постановою №336 затверджені норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції.

Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 15.06.2021 № 2160/5 затверджено Положення про організацію продовольчого забезпечення у Державній кримінально-виконавчій службі України на мирний час, яке зареєстровано в Мін`юсті 16.06.2021 за №800/36422 (далі - Наказ 2160/5).

Відповідно до п.1 розд. III Наказу 2160/5 засуджені до позбавлення волі, довічного позбавлення волі та особи, взяті під варту забезпечуються харчуванням за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідач зазначає, що адміністрацією державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» здійснюється організація харчування та забезпечення продуктами харчування спецконтингенту відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 336 та наказу Міністерства юстиції № 2160/5 від 15.06.2021 р.

Засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 харчується за нормою харчування 8-Б, згідно наказу №395 від 22.09.2011 року, яка крім основних продуктів харчування включає кисломолочні продукти та яйця.

У зв`язку з обмеженим фінансуванням для придбання продуктів харчування та значним збільшенням їх вартості, протягом березня - травня місяця 2022 року (в умовах дії воєнного стану) здійснювалася закупівля лише основних продуктів харчування (овочі, картопля, цукор і т.д.).

Поряд з тим, здійснювалася заміна деяких дієтичних продуктів харчування до вимог постанови КМУ № 336 та вимог наказу МЮУ № 395 від 22.09.2011 року.

Продукти харчування такі як крупи, м"ясо,олія, риба постачаються в установу централізовано відповідно до рознарядок.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надані належні докази його звернення до адміністрації установи щодо неналежних (на його думку) умов харчування. Додані до позовної заяви у вигляді листів - відповідей за 2017-2018 роки не стосуються предмету позову та не можуть бути підтвердженням звернення позивача до адміністрації установи на момент звернення до суду.

Разом з тим, згідно медичної довідки від 04.07.2022 лікаря загальної практики Вінницької медичної частини №1 філії державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України у Вінницькій області стан здоров`я позивача задовільний, відповідає наявному захворюванню, відтак організація харчування в державній установі не спричинила погіршення його здоров`я.

Таким чином, відповідач вважає, що за таких обставин позовні вимоги засудженого до довічною позбавлення волі ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, які зазначенні у позовній заяві.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази, суд встановив наступне.

Відповідно до довідки Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" від 08.02.2022 № 5/1315 засуджений ОСОБА_1 , 1969 року народження, відбуває покарання у ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з 02.05.2001 року по теперішній час.

Відповідно до виписки з медичної карти №20 від 10.02.2020 засудженому ОСОБА_1 встановлено діагноз: виразкова хвороба 12-палої кишки. Крім того, 18.02.2012 позивачу проведено оперативне лікування щодо перфорованої виразкової хвороби 12-палої кашки. Після проведеного лікування стан хворого покращився, виписаний в задовільному стані.

Згідно з медичною довідкою від 04.07.2022 року позивач перебуває на обліку у лікаря ЗПСМ з діагнозом: стан після перенесеного оперативного лікування з приводу перфорованої виразки 12-палої кишки, спайкова хвороба органів черевної поржнини, хронічний гастродуоденіт. В осінньо - весняний період отримує протирецидивне лікування, дієтичне харчування. На даний час стан здоров"я ОСОБА_1 задовільний та відповідає наявному захворюванню.

Протягом 2017-2018 років позивач звертався до відповідача із заявами щодо неналежних умов тримання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1", зокрема з питання незабезпечення необхідного дієтичного харчування, відповідно до норми 8-Б, встановленої Постановою КМУ № 336 від 16 червня 1992 року.

Проте, як зазначає позивач в позові, відповідач не забезпечив його дієтичним харчуванням відповідно до норми 8-Б.

Позивач вважає такі дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами У країни.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч. 3 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню іззасудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально- виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Отже, державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до ст. 115 КВК України особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни.

Норми харчування осіб, позбавлених волі, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 115 КВК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 115 КВК України засуджені з дозволу адміністрації можуть з коштів, які знаходяться на особових рахунках, додатково придбавати взуття і одяг, у тому числі спортивний, оплачувати лікувально-профілактичні послуги, що надаються додатково за призначенням лікаря, отримувати необхідне за медичними показаннями дієтичне харчування.

Постановою Кабінету Міністрів України № 336 від 16 червня 1992 року затверджено норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції (далі - Постанова № 336).

За нормою № 4 Постанови №336 встановлено харчування для засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах. За цією нормою харчування забезпечуються: засуджені, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки і не залучаються до роботи; засуджені, які тримаються в арештних домах.

Водночас за нормою 8 передбачено харчування для хворих, які перебувають на лікуванні у лікувальних закладах і медичних частинах установ Державної кримінально - виконавчої служби, зокрема за п. "Б" хворі на дистрофію, виразкову хворобу, злоякісні новоутворення.

Відповідно до примітки до норми №8, за цією нормою також забезпечуються особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні у лікувальних закладах і медичних частинах установ Державної кримінально-виконавчої служби, на амбулаторному лікуванні з приводу виразкової хвороби, злоякісних новоутворень, дистрофії, авітамінозів незалежно від місця перебування.

Отже, за нормою 8-Б Постанови № 336 передбачене дієтичне харчування для засуджених, які перебувають на стаціонарному лікуванні у лікувальних закладах і медичних частинах установ Державної кримінально-виконавчої служби, на амбулаторному лікуванні з приводу, зокрема, виразкової хвороби незалежно від місця перебування.

Матеріали справи свідчать, що, відповідно до долученого до позовної заяви епікризу №73, засуджений ОСОБА_1 з 18.02.2012 знаходився на обстеженні та лікуванні з приводу перфорованої виразкової хвороби 12-палої кишки. Після проведеного операційного втручання стан хворого покращився і він в задовільному стані виписаний. Рекомендовано противиразкове ікування на рік ( а.с. 9 ).

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №20 від 10.02.2020 засуджений ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.01.2020 року по 10.02.2020 року з діагнозом: запальний інфільтрат лівої сідничної ділянки; виразкова хвороба 12-палої кишки, ремісія. 10.02.2020 року в задовільному стані виписаний з відділення ( а.с. 8).

Суд зауважує, що вказана медична виписка не містить жодних лікувальних рекомендацій щодо необхідності засудженому ОСОБА_1 дієтичного харчування.

Отже, матеріали справи свідчать, що з 10.02.2020 позивач не перебував на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі установи виконання покарань.

При цьому позивачем не надано доказів, що в період перебування на стаціонарному лікуванні (відомості про який наявні в матеріалах справи), а саме з 17.01.2020 по 10.02.2020 позивача не забезпечено харчуванням відповідно до норми 8Б.

Так, до матеріалів позовної заяви не долучено копії відповідних звернень позивача на адресу керівництва установи виконання покарань, де ОСОБА_1 утримується, інших доказів щодо незабезпечення належного харчування у вказаний період.

Всі долучені позивачем до позовної заяви докази (листи-звернення щодо, в тому числі, неналежного харчування) стосуються періоду до 2018 року включно.

В той же час доказів щодо неналежного харчування в період після 2018 року, в тому числі і під час перебування на стаціонарному лікуванні в 2020 році, позивачем не надано, як і не надано доказів, що позивач перебував в період з березня 2020 по червень 2022 року на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні з приводу виразкової хвороби та потребував дієтичного харчування.

Так, відповідно до виписки з медичної карти № 20 від 10.02.2020 року позивачу встановлено діагноз: виразкова хвороба 12-палої кишки, ремісія.

Як вже зазначалось судом вище, будь-яких рекомендацій лікаря щодо необхідності позивачу дієтичного харчування вказана вище виписка не містить. Не надано позивачем і доказів, що в період після лютого 2020 року зазначена хвороба перейшла в стадію загострення і що позивач потребує дієтичного харчування.

В той же час, згідно з долученою до відзиву медичною довідкою від 04.07.2022 року позивач перебуває на обліку у лікаря ЗПСМ з діагнозом: стан після перенесеного оперативного лікування з приводу перфорованої виразки 12-палої кишки, спайкова хвороба органів черевної порожнини, хронічний гастродуоденіт. В осінньо - весняний період отримує протирецидивне лікування, дієтичне харчування. На даний час стан здоров"я ОСОБА_1 задовільний та відповідає наявному захворюванню.

Таким чином, суд констатує, що позивачем не мотивовано в який саме період відповідач не забезпечив його дієтичним харчуванням, не обгрунтовано наявність підстав для отримання такого харчування та не доведено, що позивач за наявності підстав не отримував такого харчування.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, долучені позивачем до позовної заяви в обґрунтування позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна