Справа № 523/18144/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 523/18144/21

Головуючий І інстанції Далеко К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 січня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 13.01.2022р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №8 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Чиж Павла Павловича, Управління патрульної поліції в Одеській області та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:
07.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із позовом до Інспектора роти №8 батальйону №1 УПП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 , УПП в Одеській області та Департаменту ПП НПУ, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова від 15.04.2021р. прийнята відповідачем із порушенням процедури, не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, є необґрунтованою, протиправною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку зі значним пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 13 січня 2022 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП на користь позивача сплачений судовій збір у розмірі - 454 грн.

Також, цим рішенням судом першої інстанції було поновлено ОСОБА_1 і пропущений ним строк звернення до суду для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 16.03.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.01.2022р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вказує на те, що 15.04.2021р. відносно громадянина ОСОБА_1 інспектором роти №8 батальйону №1 Управління ПП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391. Тобто, позивачу було відомо про наявність даної постанови ще з моменту її винесення, що підтверджується наявним у ній підписом про отримання. Отже, з урахуванням положень ч.6 ст.120 та ст.ст.122,286 КАС України, перебіг строку звернення до суду для ОСОБА_1 почався 16.04.2021р. та сплив 26.04.2021р., а тому такий строк був пропущеним на момент його звернення до суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2022р. дану апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022р. УПП в Одеській області - продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

19.07.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою УПП в Одеській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач та інші учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції може розглянути справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.04.2021р. інспектором роти №8 батальйону №1 УПП в Одеській області лейтенантом поліції Чиж П.П. відносно позивача - ОСОБА_1 було прийнято постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4069391, за ч.4 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі - 20400 грн.

Згідно з описовою частиною постанови серії ЕАН №4069391 від 15.04.2021р. про накладення адміністративного стягнення, 15.04.2021р. 00:09 год. за адресою: вул. Миколаївська дорога, 170А, м.Одеса, ОСОБА_1 керував транспортним засобом - а/м «ВМW» д.н. НОМЕР_1 , будучи раніше позбавленим права керування ТЗ на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2020р. у справі №523/17433/20, чим порушив п.2.1 (а) ПДР України (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом).

Не погоджуючись із зазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності оскаржуваного рішення відповідача. При цьому, при оцінці тривалості пропущеного строку звернення до суду та враховуючи обставини даної справи, суд першої інстанції віддав перевагу принципу забезпечення права на судовий захист, як елементу принципу верховенства права, та визнав поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, спірні у цій справі правовідносини фактично склалися з приводу визнання протиправною та скасування постанови від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення (передбачене ч.4 ст.126 КУпАП) та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, на стадії апеляційного провадження також спірним є і питання дотримання ОСОБА_1 процесуального строку звернення до суду із даним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд зауважує, що реалізація захисту порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду 1-ї інстанції, однак у межах часових рамок, визначених законодавцем.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено у ст.286 КАС України, відповідно до ч.2 якої, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів із дня вручення такого рішення (постанови).

Так, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює добросовісно ставитися до виконання учасниками процесу своїх обов`язків. Строки звернення до суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Після завершення відповідних строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи, що предметом оскарження у межах даної адміністративної справи є постанова від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, то, у даному випадку, строк звернення до суду охоплюється спеціальною нормою ч.2 ст.286 КАС України, яка встановлює десятиденний строк з дня ухвалення відповідного рішення (постанови) на подання позовної заяви.

Встановлюючи обставини, за яких позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуваною постановою від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП підтверджується, що останній був присутній під час її складення. У п.9 цієї постанови міститься його підпис - в графі «Копію постанови мною отримано. Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови ( ОСОБА_1 )», а тому колегія суддів не приймає до уваги пояснення представника позивача про наявність у спірній постанові нібито не підпису ОСОБА_1 .

З огляду на те, що за завідомо неправдиве показання свідка, подання завідомо недостовірних чи підроблених доказів у ст.384 КК України передбачено кримінальну відповідальність, належним засобом доказування існування викладених представником ОСОБА_1 обставин слід вважати певне процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Втім, належного підтвердження доводів в частині підроблення (фальсифікації) підпису ОСОБА_1 у постанові від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 його представник до суду не надав.

Також, результатів здійснення кримінальних проваджень за цим фактом матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та виходячи зі змісту ч.2 ст.286 КАС України, суд 1-ї інстанції цілком вірно зазначив, що позивач міг подати позовну заяву щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень від 15.04.2021р. протягом десяти днів з дня вручення відповідної постанови, тобто до 26.04.2021р. (включно). Разом із тим, відповідно до штампу Суворовського районного суду м.Одеси позовна заява подана позивачем 07.10.2021р., тобто зі значним пропуском встановленого строку на її подання.

Так, наслідки пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.

Як передбачено ч.ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або ж якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України регламентовано, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч.3,4 ст.123 цього Кодексу.

Отже, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а в разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Разом із цим, ст.121 КАС України суд наділено повноваженнями за заявою сторони поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо причини його пропуску будуть визнані судом поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Для поновлення пропущеного строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати позовну заяву.

Слід наголосити, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду чи здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього, у свою чергу, має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Водночас, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

У кожному конкретному випадку суд повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінити доводи, які наведені на обґрунтування заяви про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності або неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Так, в обґрунтування наявності підстав для поновлення строку звернення до суду вказано про те, що з 05.05.2021р. позивач знаходився на військовій службі за контрактом спочатку у Військовій частині НОМЕР_2 (відповідно до довідки від 13.05.2021р. №202/13), а потім - у Військовій частині НОМЕР_3 -П, де перебуває і по теперішній час (відповідно до довідки від 20.09.2021р. №166), а тому не міг належним чином скористатися своїм конституційним правом на своєчасне оскарження в суді рішення органу державної влади. До того ж, 15.04.2021р. відносно позивача було складено протокол щодо ДТП, яка сталась за його участі, а тому він, підписуючи документи, які надавались йому інспектором поліції, не маючи юридичної освіти, вважав, що всі вони стосуються ДТП, оскільки повідомив інспектора поліції про те, що не є особою, позбавленою водійських прав.

Перевіривши вказані вище доводи та надавши належну оцінку конкретним обставинам справи, судова колегія враховує, що відповідно до ст.55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищає суд. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку із пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю та без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, а перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).

Зокрема, аналіз практики Європейського суду з прав людини дозволяє виокремити наступні фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення стосовно поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, що наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції»); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним відносно цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»).

Роз`яснюючи положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, Європейський суд з прав людини наголошував, що поновлення пропущеного строку є механізмом забезпечення певної гнучкості, пропорційності, а також може бути обґрунтованим та вважається співвідносним (виправданим) стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) пропуск строку оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії» та «Устименко проти України»); 2) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків та помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії» та «Брумареску проти Румунії»).

Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, органів державної влади, їх посадових осіб, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів в першу чергу враховує те, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 став факт керування ОСОБА_1 , який позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2020р. у справі №523/17433/20, транспортним засобом.

Дійсно, за змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.2.1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому, висновок про наявність або ж відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення певного адміністративного правопорушення.

Так, положеннями ч.4 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність осіб, позбавлених права керування транспортними засобами, за керування транспортним засобом.

Порушення даної норми, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 20400 грн.

У відповідності до ст.ст.317,317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи МВС України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Як беззаперечно встановлено колегією суддів з матеріалів справи, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2020р. у справі №523/17433/20, позивача дійсно було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП (залишення місця ДТП), а також накладено адміністративне стягнення у виді «позбавлення права керування транспортними засобами» строком на 6 місяців.

Однак, санкція ст.122-4 КУпАП, станом на момент вчинення позивачем правопорушення - 09.10.2020р., не містила тоді такого покарання, як позбавлення особи права керування транспортним засобом за вчинення наведеного правопорушення.

Враховуючи, що призначене судом стягнення не відповідало вимогам санкції ст.122-4 КУпАП, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.12.2020р. у справі №523/17433/20 було внесено зміни (виправлено описку) в резолютивну частину постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2020р.. шляхом викладення її у наступній редакції: « ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накласти адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 255 грн».

При цьому, слід зазначити, що постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 07.12.2020р. та від 28.12.2020р. набрали законної сили, в порядку ст.294 КУпАП, зокрема, і станом дату складення оскаржуваної постанови від 15.04.2021р. серії ЕАН №4069391 відносно позивача, за ч.4 ст.126 КУпАП.

За викладених обставин, на момент зупинення транспортного засобу під керуванням позивача - 15.04.2021р., останні фактично не був позбавлений права керування транспортного засобу, а в його діях беззаперечно був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого у ч.4 ст.126 КУпАП.

Доказів іншого відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, судам обох інстанцій не надав.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих правових висновків Європейського суду з прав людини, колегія суддів, як і суд першої інстанції, вбачає наявність належних та достатніх підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та, відповідно, поновлення цих процесуальних строків.

Будь-який інший підхід (на чому наголошує УПП в Одеській області) не відповідатиме завданням адміністративного судочинства та буде проявом «надмірного формалістичного підходу», який, в порушення ст.6 Конвенції, позбавить позивача засобу судового захисту, наданого національним законодавством.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

До того ж, також слід зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.121,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13 січня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 03.11.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко