Справа № 320/5384/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5384/21 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від "18" жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 , стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в сумі, визначеній в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2018 №219.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги за 2018 рік, оскільки наказом від 02.10.2018 №219 визначено виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 14117 гривень 70 копійок.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від "18" жовтня 2021 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у день виключення зі списків особового складу частини 07.02.2019, позивача мали розрахувати всіма видами забезпечення, в тому числі виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що матеріальна допомога не є обов`язковою виплатою і може здійснюватися на підставі наказу командира військової частини в межах кошторисних призначень на виплату грошового забезпечення за наявності фінансового ресурсу після забезпечення особового складу обов`язковими виплатами: посадовим окладом, окладом за військове звання, доплатою за вислугу років та іншими. Однак, у зв`язку з відсутністю коштів для вирішення соціально-побутових питань - позивачу неможливо було виплатити зазначені кошти, про що комісія щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 - повідомила всіх заявників, які зазначені в протоколі №5.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то дана вимога є такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивач проходив службу у Збройних Силах України та правовідносини, які складуються при її проходженні, є публічно-правовими і відповідно на них не може розповсюджуватися дія ст. ст. 116-117 КЗпП України.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Сухопутних військах Збройних Сил України та наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.12.2018 №598 був звільнений з військової служби за підпунктом «б», пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2019 №33, позивача виключено зі списків особового складу і знято з усіх видів забезпечення.

У 2018 році рапортом позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

За рішенням командира частини рапорт було передано на розгляд комісії щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (далі - Комісії).

Комісією, питання про виплату позивачу матеріальної допомоги було розглянуто та прийнято позитивне рішення з цього приводу.

У зв`язку з цим, видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2018 №219, на підставі якого, в тому числі, належало виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік підполковнику ОСОБА_1 у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 14117 гривень 70 копійок

18 березня 2021 році позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою щодо проведення зі ним остаточного розрахунку, виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Командир військової частини НОМЕР_1 листом №526 від 07.04.2021 року повідомив позивача, що підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових умов немає.

Вважаючи відмову в нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги за 2018 рік необґрунтованою та такою, що порушує законні права, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Таке ж положення містить пункт 1 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі - Порядок).

Пунктом 2 розділу XXIV Порядку визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 9 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 року №65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» встановлено, що:

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення);

- накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців;

- у заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби;

- інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

У пункті 2 розділу XXIV Порядку зазначено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 5 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2019 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» визначено послідовність щодо здійснення виплат у 2019 році, пріоритетним визначено розрахунки зі звільненими військовослужбовцями.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 «особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини мас бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням».

Судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році рапортом позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2018 №219 визначено виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у сумі 14117 гривень 70 копійок.

Однак, вказана матеріальна допомога не виплачена у зв`язку з відсутністю коштів.

У апеляційній скарзі відповідач також зазначив, що підставою для відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань стала відсутність достатнього фінансування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 р. зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. <…> органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії» №59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пп. 23, 26).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у день виключення зі списків особового складу військової частини (07.02.2019) позивачу не виплатили матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, то дії відповідача є протиправними.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки матеріали справи свідчать, що така вимога позивачем не заявлялась і рішення суд першої інстанції про її задоволення не ухвалювалась.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від "18" жовтня 2021 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко