Справа № 420/11770/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дiп, -

ВСТАНОВИВ :

До Одеського окружного адмiнiстративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Житлової комiсiї Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить:

визнати незаконним та скасувати пункт 2.4 протоколу № 1 засідання об`єднаної житлової комiсiї військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприємства "Украерорух" від 22.01.2021 року про зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 в зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту;

визнати незаконним та скасувати підпункт 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2021 року № 6 "Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії та житлових комісій військових частин" в частині зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 в зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про поновлення підполковника запасу ОСОБА_1 , на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 22.01.2021 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та 09.07.2020 року був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас відповідно до підпункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про загальний військовий обов`язок i військову службу», що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.07.2020 року № 148.

Позивач вказує, що його вислуга календарних років військової служби у Збройних Силах України на день виключення із списків особового складу військової частини становить 26 років, що, також, підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.07.2020 року № 148.

Також позивач зазначає, що станом на час звільнення з військової служби він перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_2 , однак, в подальшому, рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприємства «Украерорух» він був знятий з квартирного обліку осіб які потребують поліпшення житлових умов на підставі того, що він був звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, що знайшло своє відображення в пункті 2.4 протоколу № 1 засідання житлової комісії від 22.01.2021 року, який, в свою чергу, був затверджений підпунктом 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2021 року № 6 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії та житлових комісій військових частин».

Позивач вважає, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше мають право на отримання житла, у зв`язку з чим, підстави для зняття його з квартирного обліку на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні, виходячи з цього, пункт 2.4 протоколу № 1 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_4 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприємства «Украерорух» від 22.01.2021 року та підпункт 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2021 року № 6 є незаконними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, він звернувся до суду з даним позовом.

Також, позивач надав заяву, в якій просить суд поновити пропущений строк звернення до суду, у зв`язку з тим, що він помилково звернувся для вирішення даного спору в листопаді 2021 року до Приморського районного суду міста Одеса.

Ухвалою від 30.08.2022 року було поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та відкрито провадження по справі, визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з тим, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.07.2020 №148 підполковника ОСОБА_2 , звільненого наказом Командувача Повітряних Сил України від 16.07.2020 №394 у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач зазначає, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.01.2021 №6 ОСОБА_1 був знятий з обліку у зв`язку із тим, що військовослужбовців звільнених з військової служби у запас за пунктами «а» та «к» по закінченню контракту та за власним бажанням так, як у відповідності до п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваного рішення), п.29 Постанови КМУ «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 року №1081 (в редакції, що діяла на момент прийняття оспарюваного рішення), роз`ясненню начальника КЕВ м. Одеси від 28.02.2019 року №972, в яких зазначається, що військовослужбовці залишаються на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.

Відповідач вважає, що підстава, як звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту не надає право позивачу залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Також відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін з обов`язковою присутністю представника військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою від 19.09.2022 року було відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача про розгляд з повідомленням сторін.

Житлова комісія військової частини НОМЕР_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористалася.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно витягу з Наказу Міністерства Оборони України від 09.07.2020 № 148 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу планування постачання управління логістики штабу було звільнено за наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 червня 2020 року № 394 у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 підпункту "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Вищевказаним наказом було встановлено загальну вислугу років у Збройних силах України на день виключення зі списків особового складу частини, яка становить 26 років 11 місяців.

Відповідно до витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 коо, кафедри військової підготовки ОДЕУ, ДП «Украерорух» від 22.01.2021 року №1 було постановлено зняти підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одеса при військовій частині НОМЕР_4 в зв`язку зі звільненням у запас по закінченню строку контракту (у вiдповiдностi до ст.12 п. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці у разі звільнення залишаються на обліку поліпшення житлових умов при звільнені з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших органiзацiйних заходів).

Також відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) Міністерства оборони України від 22.01.2021 року №6 було прийнято зняти підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одеса при військовій частині НОМЕР_2 у зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту.

Позивач вважає пункт 2.4 протоколу №1 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприемства «Украерорух» від 22.01.2021 року та підпункт 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.01.2021 року протиправними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких громадянин має змогу побудувати житло, придбати його у власність, або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступною платою відповідно до закону.

Частиною першою ст.12 Закону України від 20 грудня 1991року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - ЗУ №2011-XII) передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.37 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно з ст.40 ЖК УРСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

Вказаний перелік випадків для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов вичерпний.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок).

Згідно з п.29 Порядку Військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до п.30. Порядку військовослужбовці знімаються з обліку у разі:

поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п.31 Порядку житлові приміщення надаються тільки військовослужбовцям, які перебувають на обліку, крім випадків, передбачених законодавством.

Отже, право на житло мають військовослужбовці, які перебувають на обліку.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція).

Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Відповідно до п.1 розділу VІ Інструкції житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

Судом було встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом та його звільнено в запас за закінченням строку дії такого контракту.

Згідно витягу з Наказу Міністерства Оборони України від 09.07.2020 № 148 календарна вислуга років позивача становить 26 років 11 місяців. Зазначене не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.22 розділу V Інструкції зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Наявності підстав зняття військовослужбовців з обліку, визначених п. 22 розділу V Інструкції, під час розгляду справи судом не встановлено.

При цьому, спірним у даних правовідносинах є право позивача після звільнення у запас за закінченням строку дії контракту на перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. При цьому і позивач у доведенні свого права, і відповідач у запереченнях щодо позову, керуються п. 9 ст. 12 Закону України №2011-XII.

Так, пунктом 9 статті 12 Закону України №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Проаналізувавши зазначену норму, суд приходить висновку про наявність переліку підстав, при яких військовослужбовці мають право залишатися на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби. Крім того, згідно з чинним законодавством звільнення з військової служби в запас не є підставою для зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку у військовій частині.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі №359/2295/17, від 08 квітня 2020 року у справі №683/2197/18, від 20 травня 2019 року у справі №487/6514/17, від 20 січня 2021 року у справі №460/6031/18.

З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, а саме того, що позивач має календарну вислугу на військовій службі 26 років 11 місяців та під час проходження військової служби до звільнення перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 , суд дійшов висновку, що позивач має право на залишення на квартирному обліку у відповідача і після звільнення його з військової служби.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що пункт 2.4 протоколу №1 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприємства "Украерорух" від 22.01.2021 року про зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 у зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту, а також підпункт 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2021 року №6 "Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії та житлових комісій військових частин" в частині зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 в зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає задоцільним забов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про поновлення підполковника запасу ОСОБА_1 , на квартирному обліку вiйськовослужбовців та осіб, звiльнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 22.01.2021 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дiп, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2.4 протоколу № 1 засідання об`єднаної житлової комiсiї військової частини НОМЕР_2 , НОМЕР_5 комендатури охорони та обслуговування, кафедри військової підготовки Одеського Державного екологічного університету, Державного підприємства "Украерорух" від 22.01.2021 року про зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 в зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 1.8 пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.01.2021 року № 6 "Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії та житлових комісій військових частин" в частині зняття підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку отримання житла для постійного проживання у м. Одесі при військовій частині НОМЕР_2 в зв`язку зi звільненням у запас по закінченню строку контракту.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про поновлення підполковника запасу ОСОБА_1 , на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов в м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 22.01.2021 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук