Справа № 460/20464/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2022 року м. Рівне №460/20464/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Бляхи В.С.; позивача: Тіткова Г.М.; представника відповідача Виконавчого комітету Рівненської міської ради: Мовчуна А.І.; представник відповідача Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного: не з`явився; розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного про визнання дій протиправними, визнання протиправним пункту протоколу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач 1), Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного (далі -відповідач 2, Комісія), у якому просить суд:

визнати протиправними дії Рівненської міської ради щодо ненадання пільгового проїзду під час воєнного стану;

визнати протиправним та нечинним протокол № 5 від 05.04.2022 Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівненської міської територіальної громади, в частині здійснення пільгового перевезення пасажирів громадським міським транспортом на час дії воєнного стану з 10:00 години до закінчення руху.

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є постраждалою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на компенсації та пільги громадянам віднесеним до категорії 1, що передбачені Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 796 від 29.02.1992. Однак, Комісія з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, протоколом № 5 від 05.04.2022, в частині здійснення пільгового перевезення пасажирів громадським міським транспортом скасувала передбачене законом пільгове перевезення пасажирів громадським транспортом на час дії карантину, що є абсолютно незаконним, суперечить частині 2 статті 19 та частині 3 статті 22 Конституції України, звужує зміст та обсяг прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

12.08.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 2 заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що спірне рішення прийнято Комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівненської міської територіальної громади з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX та постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236. Зауважує, що в умовах воєнного стану та карантину необхідно зменшити кількість пасажирів у найбільш піковий період, тому з метою гарантування можливості проїзду всім категоріям осіб, Комісією було вирішено обмежити перевезення пільгових категорій громадян міським пасажирським транспортом під час воєнного стану та здійснювати безоплатне перевезення лише з 10:00 до закінчення руху. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

12.08.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 1 зазначає, що Виконавчий комітет Рівненської міської ради не є належним відповідачем у справі, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи заяв по суті справи та надали пояснення аналогічні цим доводам.

Заяви, клопотання учасників справи.

03.08.2022 на виконання вимог ухвали суду від 22.07.2022 Комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади надано копію протоколу № 5 від 05.04.2022 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади.

18.08.2022 на виконання вимог ухвали суду від 04.08.2022 Комісією з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади надано копію протоколу № 29 від 07.12.2021 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного.

27.09.2022 через відділ документального забезпечення суду від голови Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2022 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з ненаданням позивачем належним чином засвідченого протоколу № 5 від 05.04.2022. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 22.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади копію рішення цієї Комісії оформленого протоколом № 5 від 05.04.2022.

Ухвалою суду від 04.08.2022 витребувано у Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади рішення, яким затверджено здійснення пільгового перевезення пасажирів громадським міським пасажирським транспортом лише з 10:00 і з якого можна встановити обґрунтоване встановлення таких обмежень.

Ухвалою суду від 25.08.2022 вирішено перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27.09.2022.

Ухвалою суду від 27.09.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2022.

27.10.2022 на підставі статей 243, 245 КАС України, у судовому засіданні було проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

На засіданні Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, яке відбулося 07 грудня 2021 року, прийнято рішення, оформлене протоколом від 07.12.2021 № 29, зокрема, пунктом 2 якого, вирішено з урахуванням встановлених обмежень в перевезенні пасажирів громадським автомобільним та електротранспортом у кількості не більше, ніж місць для сидіння на 50 відсотків місць для стояння, з метою забезпечення безперебійної роботи персоналу об`єктів критичної інфраструктури, установ та організацій міста, уникнення поширення вірусу серед уразливих категорій населення, дозволити: здійснювати безоплатне перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00 до 00:00 години, крім:

1) ветеранів війни, учасників бойових дій, осіб з інвалідністю внаслідок війни;

2) членів сім`ї загиблого учасника АТО, ООС;

3) дітей з багатодітних сімей, дітей-сиріт, дітей з інвалідністю (особи, які їх супроводжують), дітей закладів «Пагінець» та «Особлива дитина» (особи, які їх супроводжують);

4) людей з інвалідністю І (особи, які їх супроводжують), ІІ групи /а.с. 35-42/.

В подальшому, на засіданні Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, яке відбулося 05 квітня 2022 року, прийнято рішення, оформлене протоколом від 05.04.2022 № 5, зокрема, пунктом 4 якого, вирішено здійснювати безоплатне перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00 /а.с. 19-23/.

Вважаючи рішення Комісії протиправними та такими, що порушують його права на пільговий проїзд транспортом, як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Висновки суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 4 КАС України, нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені статтею 264 КАС України.

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 264 КАС України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та належить до 1 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.03.2021.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 20 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на позивача, який має право на пільги, встановлені законодавством України для осіб які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, поширюється дія пункту 2 та пункту 4, рішень оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, оформлених протоколами № 29 від 07.12.2021 та № 5 від 05.04.2022, якими на період дії карантинних заходів обмежено пільгове перевезення громадян, що мають на це право, громадським транспортом.

Відтак, в силу приписів частини 2 статті 264 КАС України позивач має право оскаржити вказаний нормативно - правовий акт до суду.

Перевіряючи законність оскаржуваного нормативного-правового акту, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України 10.11.1994 № 232/94-ВР «Про транспорт» (далі - Закон № 232/94-ВР) передбачено, що транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях.

Згідно зі статтею 3 Закону № 232/94-ВР державне управління в галузі транспорту має забезпечувати, зокрема, своєчасне, повне та якісне задоволення потреб населення і суспільного виробництва в перевезеннях; захист прав громадян під час їх транспортного обслуговування; безпечне функціонування транспорту.

Відповідно до частини 9 статті 6 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III) органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території, запроваджують автоматизовану систему обліку оплати проїзду та встановлюють порядок її функціонування, а також види, форми носіїв, порядок обігу та реєстрації проїзних документів; визначають особу, уповноважену здійснювати справляння плати за транспортні послуги в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2344-III забезпечення організації пасажирських перевезень покладається: на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону № 2344-III послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства є соціально значущими послугами автомобільного транспорту.

Частиною 1 статті 31 Закону № 2344-III передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Послуги пасажирського автомобільного транспорту регламентовані статтею 35 Закону № 2344-III, відповідно до якої послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення.

Послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Автобусні маршрути за видами сполучень поділяються на: міські, приміські, міжміські, міжнародні.

Автобусні маршрути за видами перевезень поділяються на: загального користування, спеціальних перевезень, нерегулярних перевезень.

Перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування може здійснюватися у режимах: звичайному, експресному, маршрутного таксі.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.

Правила користування міським пасажирським автомобільним транспортом затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування. Вони визначають порядок проїзду і його оплати, права та обов`язки пасажирів, а також взаємовідносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг, враховуючи особливості транспортної інфраструктури та наявність автоматизованої системи обліку оплати проїзду.

Відповідно до статті 37 Закону № 2344-III пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі - Правила № 176), які визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Розділом VI цих Правил № 176 передбачені права і обов`язки учасників транспортного процесу.

Так відповідно до пунктів 145, 148, 158, 160 Правил № 176 перевізник зобов`язаний, зокрема, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Водій автобуса має право не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред`являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів.

Пасажир автобуса зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, квиток (квитанцію) на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток.

Пасажирам автобуса забороняється здійснювати поїздку без оплати її вартості або без пред`явлення посвідчення особи встановленого зразка (у разі наявності права на пільги щодо проїзду).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України від 29.06.2004 № 1914-IV «Про міський електричний транспорт» (далі - Закон № 1914-IV), міський електричний транспорт - складова частина єдиної транспортної системи, призначена для перевезення громадян трамваями, тролейбусами, поїздами метрополітену на маршрутах (лініях) відповідно до вимог життєзабезпечення населених пунктів.

Порядок надання транспортних послуг регламентований статтею 4 Закону № 1914-IV, відповідно до якої транспортні послуги надаються з додержанням таких вимог: постійності (надійності) перевезень на маршрутах (лініях), що передбачає запобігання незапланованим перервам руху та відновлення перевезень у разі їх виникнення; врахування пасажиропотоків під час визначення кількості рухомого складу, що працює на маршрутах (лініях), та складання розкладу руху на відповідний час доби; встановлення швидкості руху на маршрутах (лініях) з урахуванням технічних та експлуатаційних характеристик рухомого складу, а також вимог безпеки руху; відповідності технічного стану рухомого складу, що працює на маршрутах (лініях), визначеним законодавством нормативам; безпечності перевезень.

Транспортні послуги надаються на договірних засадах між перевізником та замовником з урахуванням: норм забезпечення обслуговування міським електричним транспортом; показників якості транспортних послуг.

Оплата транспортних послуг проводиться безпосередньо пасажирами та замовником. Право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка, посвідчення або довідка, що дає право на пільговий проїзд згідно із законодавством, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєстрований електронний квиток.

Фінансування перевезення пільгової категорії громадян здійснюється згідно із законодавством.

Перевізник не вправі відмовлятися від пільгових перевезень, крім випадків, передбачених законами.

Право громадян на пільговий проїзд громадським транспортом передбачено чинним законодавством України, зокрема, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про охорону дитинства», а також постановами Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування», від 05.04.1994 № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування».

Як було зазначено судом, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та належить до 1 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.03.2021.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 20 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Судом встановлено, що право позивача на пільговий проїзд усіма видами міського та приміського транспорту в місті Рівному, гарантоване статті 20 Закону № 796-ХІІ, було обмежене на підставі пункту 2 та пункту 4, рішень оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, оформлених протоколами № 29 від 07.12.2021 та № 5 від 05.04.2022, якими вирішено здійснювати безоплатне перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00.

Цими рішеннями фактично встановлено часові рамки, протягом яких відповідні категорії громадян можуть скористатися правом на пільговий (безкоштовний) проїзд міським громадським транспортом загального користування у місті Рівному.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій) вказав, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Закон України від 06.04.2000 № 1645-III «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон № 1645-III) визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Згідно з частинами 1, 3, 4, 6 статті 29 Закону № 1645-III карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 30 Закону № 1645-III визначені повноваження місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в умовах карантину.

Так на територіях, де встановлено карантин, місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування надається право:

залучати підприємства, установи, організації незалежно від форм власності до виконання заходів з локалізації та ліквідації епідемії чи спалаху інфекційної хвороби;

залучати для тимчасового використання транспортні засоби, будівлі, споруди, обладнання, інше майно підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності,

необхідне для здійснення профілактичних і протиепідемічних заходів, із наступним повним відшкодуванням у встановленому законом порядку його вартості або витрат, пов`язаних з його використанням;

установлювати особливий режим в`їзду, виїзду на території карантину та окремих адміністративно-територіальних одиниць громадян і транспортних засобів, а у разі необхідності проводити санітарний огляд речей, багажу, транспортних засобів та вантажів;

запроваджувати більш жорсткі, ніж встановлені нормативно-правовими актами, вимоги щодо якості, умов виробництва, виготовлення та реалізації продуктів харчування, режиму обробки та якості питної води;

установлювати особливий порядок проведення профілактичних і протиепідемічних, у тому числі дезінфекційних, та інших заходів;

створювати на в`їздах, виїздах на території карантину та окремих адміністративно-територіальних одиниць, що знаходяться на території карантину, контрольно-пропускні пункти, залучати в установленому порядку для роботи в цих пунктах військовослужбовців, працівників, матеріально-технічні та транспортні засоби підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, частин та підрозділів центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку.

Відповідно до статті 32 Закону № 1645-III обмежувальні протиепідемічні заходи встановлюються місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за поданням відповідного головного державного санітарного лікаря у разі, коли в окремому населеному пункті, у дитячому виховному, навчальному чи оздоровчому закладі виник спалах інфекційної хвороби або склалася неблагополучна епідемічна ситуація, що загрожує поширенням інфекційних хвороб. Обмеженням підлягають ті види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Види і тривалість обмежувальних протиепідемічних заходів встановлюються залежно від особливостей перебігу інфекційної хвороби, стану епідемічної ситуації та обставин, що на неї впливають.

Частинами 1, 7 статті 30 Закону України 24.02.1994 № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» (далі - Закон № 4004-XII) передбачено, що Кабінет Міністрів України відповідно до закону встановлює карантинно-обмежувальні заходи на території виникнення і поширення інфекційних хвороб та уражень людей.

У разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних і небезпечних інфекційних хвороб, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень населення органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів у межах своїх повноважень можуть запроваджувати у встановленому законом порядку на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими праці, навчання, пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань та уражень.

Пунктом 24 частини 1 статті 2 Кодексу цивільного захисту України визначено, що надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Відповідно до статті 14 Кодексу цивільного захисту України у разі виникнення надзвичайної ситуації за рішенням відповідно Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської чи Севастопольської міських державних адміністрацій для єдиної державної системи цивільного захисту у повному обсязі або частково для окремих її територіальних підсистем тимчасово встановлюється режим надзвичайної ситуації.

У разі виникнення надзвичайної ситуації з тяжкими наслідками за рішенням Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в Україні або у межах конкретної її території тимчасово вводиться режим надзвичайної ситуації (частина 2 статті 78 Кодексу цивільного захисту України).

Частиною 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема: 4) розроблення та забезпечення реалізації програм та планів заходів у сфері цивільного захисту, зокрема спрямованих на захист населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, забезпечення техногенної та пожежної безпеки; 8) організація робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на відповідній території міст, селищ та сіл, а також радіаційного, хімічного, біологічного, медичного захисту населення та інженерного захисту територій від наслідків таких ситуацій; 21) створення у містах комісій з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, а в разі виникнення надзвичайних ситуацій - спеціальних комісій з їх ліквідації (за потреби), забезпечення їх функціонування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 409 затверджено Типове положення про регіональну та місцеву комісію з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій (далі - Типове положення № 409).

Згідно з пунктом 1, 2 Типового положення № 409 комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій (далі - комісія) є постійно діючим органом, який утворюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією (далі - регіональна комісія), райдержадміністрацією, виконавчим органом міської ради, районною у місті та селищною радою (далі - місцева комісія) для координації діяльності райдержадміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, пов`язаної із забезпеченням техногенно-екологічної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій, запобігання виникненню надзвичайних ситуацій і реагування на них.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, а також указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій, цим Положенням, а місцева комісія також рішеннями регіональної комісії.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Типового положення № 409 комісія відповідно до покладених на неї завдань у режимі надзвичайної ситуації:

забезпечує координацію, організацію робіт та взаємодію органів управління, сил та засобів територіальної підсистеми єдиної державної системи цивільного захисту, а також громадських організацій щодо надання допомоги населенню, що постраждало внаслідок виникнення надзвичайної ситуації;

організовує роботу з локалізації або ліквідації надзвичайної ситуації регіонального та місцевого рівня;

залучає до виконання робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації необхідні рятувальні, транспортні, будівельні, медичні та інші формування з використанням наявних матеріально-технічних, продовольчих та інших ресурсів і запасів;

вживає заходів, необхідних для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт у небезпечних районах;

забезпечує здійснення заходів щодо соціального захисту населення, що постраждало

внаслідок виникнення надзвичайної ситуації;

встановлює межі зони, на якій виникла надзвичайна ситуація, та організовує визначення розміру шкоди, заподіяної суб`єктам господарювання і населенню внаслідок виникнення надзвичайної ситуації регіонального та місцевого рівня;

організовує здійснення постійного контролю за станом навколишнього природного середовища на території, що зазнала впливу надзвичайної ситуації, обстановкою на аварійних об`єктах і прилеглих до них територіях;

приймає рішення про класифікацію надзвичайної ситуації за кодом, класифікаційними ознаками та рівнем, забезпечує своєчасне інформування ДСНС про прийняте рішення та подання матеріалів щодо підстав для прийняття такого рішення;

вивчає обставини, що склалися, та подає органові, який її утворив, інформацію про вжиті заходи, причини виникнення та результати ліквідації наслідків надзвичайної ситуації, а також пропозиції щодо подальших дій із запобігання її розвитку.

Згідно з пунктом 5 Типового положення № 409 комісія має право:

залучати у разі потреби в установленому законодавством порядку до ліквідації наслідків надзвичайної ситуації регіонального та місцевого рівня сили і засоби територіальної підсистеми єдиної системи цивільного захисту (регіональна комісія) або відповідної ланки такої підсистеми (місцева комісія);

заслуховувати інформацію керівників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, з питань, що належать до їх компетенції, і давати їм відповідні доручення;

одержувати від територіальних органів центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, матеріали і документи, необхідні для вирішення питань, що належать до її компетенції;

залучати до участі у своїй роботі представників територіальних органів центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (за погодженням з їх керівниками);

розглядати матеріали розслідувань про причини і наслідки виникнення надзвичайної ситуації та вносити пропозиції щодо притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності посадових осіб, винних у її виникненні.

Пунктом 9 Типового положення № 409 передбачено, що комісія проводить засідання в разі потреби, але не менше одного разу на три місяці згідно з планом роботи комісії, який затверджується її головою. У разі загрози або виникнення надзвичайної ситуації, яка потребує вжиття невідкладних заходів, засідання комісії проводиться невідкладно.

Рішення комісії приймаються колегіально більш як двома третинами складу комісії. Член комісії, який не підтримує пропозиції та рекомендації, прийняті комісією, може викласти у письмовій формі свою окрему думку, що додається до протоколу засідання.

Рішення комісії оформляється протоколом, який підписується головою та відповідальним секретарем комісії.

Згідно з пунктом 10 Типового положення № 409 рішення комісії, прийняті у межах її повноважень, є обов`язковими для виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, розташованими на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

З системного аналізу положень вищевказаних законодавчих актів вбачається, що відповідно до статті 30 Закону № 4004-XII, статей 30, 32 Закону № 1645-III, у разі виникнення чи загрози виникнення або поширення особливо небезпечних інфекційних хвороб та встановлення карантину органи місцевого самоврядування, за поданням відповідних головних державних санітарних лікарів, у межах своїх повноважень, можуть запроваджувати, у встановленому законом порядку, на відповідних територіях чи об`єктах особливі умови та режими пересування і перевезення, спрямовані на запобігання та ліквідацію цих захворювань, а також вправі обмежувати певні види господарської та іншої діяльності, що можуть сприяти поширенню інфекційних хвороб.

Натомість жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що органи місцевого самоврядування, їхні виконавчі органи, а також створені ними постійно діючі органи (у тому числі місцева комісія з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій) можуть обмежувати (зупиняти, скасовувати) права та пільги громадян, встановлені законами України та актами Кабінету Міністрів України, як гарантії їхнього соціального захисту, у тому числі в умовах карантину або надзвичайної ситуації.

Також, зі змісту Положення про комісію з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Рівненської області, затвердженого розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 15.05.2015 № 230 вбачається, що комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Рівненської області не наділена повноваженнями щодо прийняття нормативно-правових актів щодо позбавлення/звуження змісту встановлених чинним законодавством пільг, зокрема, наданих Законом № 796-ХІІ.

В Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина 2 статті 3).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина 1, 2 статті 8 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 28.08.2020 у справі № 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II; «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зазначив, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Конституційний Суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні.

На переконання суду, метою створення місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій є забезпечення координації діяльності органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, пов`язаної із забезпеченням захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій, запобігання виникненню надзвичайних ситуацій і реагування на них. Комісія відповідно до покладених на неї завдань, у режимі надзвичайної ситуації, забезпечує здійснення заходів щодо соціального захисту населення.

У свою чергу, комісія не має повноважень, під видом обмежувальних протиепідемічних заходів, приймати нормативно-правові акти, якими зупиняти або обмежувати пільги громадян, встановлені законами України, оскільки це є порушенням гарантованого Конституцією України права на їх соціальний захист.

Суд вважає, що спірними пунктами 2 та 4, рішень оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, оформлених протоколами № 29 від 07.12.2021 та № 5 від 05.04.2022, фактично обмежено, гарантоване Законом № 796-XII, право позивача на пільговий проїзд громадським транспортом (звужено обсяг такого права шляхом встановлення на невизначений строк часових рамок дії пільг протягом доби), як особи, що має право на пільги, встановлені цим Законом, тому ці рішення є протиправними та такими, що суперечать Конституції України, гарантіям, змісту і спрямованості діяльності держави, визначеним у Конституції України та не узгоджуються із завданнями та повноваженнями, наданими цьому органу в умовах надзвичайної ситуації.

Неналежне виконання органами місцевого самоврядування та їх органами своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку спірним рішенням за критерієм обґрунтованості суд зазначає, що відповідними пільгами користуються і ті громадяни, які продовжують працювати в умовах карантину та добираються до роботи на громадському транспорті, а тому мета спірних рішень не відповідає постанові Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на яку покликався у відзиві на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

При цьому суд зазначає, що принцип пропорційності є складовою принципу верховенства права. Сам же принцип пропорційності має також три підпринципи: адекватність (міра адекватна для досягнення завчасно встановленої цілі, якщо бажаний результат може бути досягнуто тільки за умови звертання до цієї міри); необхідність (міра є законною з найменш можливими обмеженнями при умові досягнення легітимної цілі); пропорційність як сувора вимога (серйозність втручання та серйозність причин, які виправдовують це втручання, повинні бути пропорційними одна до іншої).

Європейський суд з прав людини в рішенні Handyside v. the United Kingdom від 07.12.1976, зазначив про те, що кожна "спеціальна процедура", "умова", "обмеження" чи "покарання", які покладені, повинні бути пропорційні легітимній меті, що переслідується.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного суд дійшов висновку, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і нечинним пункт 2 протоколу № 29 від 07.12.2021 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного, яким вирішено здійснювати безоплатне перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00 та з якого можна встановити обґрунтоване встановлення таких обмежень.

Такі висновки суду зумовлені тим, що пунктом 2 протоколу № 29 від 07.12.2021 оперативного засідання Комісії було встановлено і обґрунтовано первинне обмеження часу перевезення деяких пільгових категорій громадян, зокрема, і позивача. У свою чергу пунктом 4 протоколу № 5 від 05.04.2022 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, який просить визнати протиправним позивач, лише продовжено дію таких обмежень.

Щодо зазначеної позивачем у позовній заяві вимоги до Виконавчого комітету Рівненської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 4 пункту 6 Типового положення № 409 посадовий склад комісії затверджується органом, який її утворив, на основі пропозицій територіальних органів центральних органів виконавчої влади, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, розташованих на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Рішення Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, прийняті у межах її повноважень, відтак Комісія є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі, що стосується прийнятого нею рішення, тому до Виконавчого комітету Рівненської міської ради у контексті даних правовідносин не може бути звернена вимога позивача.

Суд звертає увагу, що безпосередньо Виконавчим комітетом Рівненської міської ради жодним чином не порушені законні права та інтереси ОСОБА_1 , відтак позовні вимоги до цього відповідача задоволенню не підлягають.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що приймаючи рішення щодо обмеження пільгового проїзду, Комісією не дотримано принципу пропорційності, тобто балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення.

Частиною 9 статті 264 КАС України передбачено, що суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що пункти 2 та 4 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, оформлених протоколами № 29 від 07.12.2021 та № 5 від 05.04.2022, слід визнати протиправними та нечинними, а тому позов належить задовольнити частково.

Судові витрати.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного про визнання дій протиправними, визнання протиправним пункту протоколу задовольнити частково.

Визнати протиправним і нечинним пункт 2 протоколу № 29 від 07.12.2021 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій міста Рівного в частині здійснення безоплатного перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00 до 00:00.

Визнати протиправним і нечинним пункт 4 протоколу № 5 від 05.04.2022 оперативного засідання Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади, яким вирішено здійснювати безоплатне перевезення міським транспортом загального користування пільгових категорій громадян у попередньо встановлених межах лише з 10:00.

Зобов`язати Комісію з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Рівненської міської територіальної громади опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому був або мав бути офіційно оприлюднений нормативно-правовий акт, невідкладно, після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Виконавчий комітет Рівненської міської ради (вул. Соборна, буд.12а,м. Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057758)

Повний текст рішення складений 03 листопада 2022 року

Суддя О.В. Поліщук