Справа № 160/12494/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
17.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України (далі відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
- підпункт 1.7 протоколу №5 від 09.12.2020 р. Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 3 ЦЗІ в ІТС, 227 ВП МОУ та п. 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2020 р. за № 602 щодо зміни дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 з 03.04.1993 року на 16.01.2001 року визнати недійсним;
- зобов`язати Об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 3 ЦЗІ в ІТС, 227 ВП МОУ та ІНФОРМАЦІЯ_3 поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії та у Дніпропетровському гарнізоні з дати первинного зарахування на квартирний облік з 03.04.1993 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України до 2005 року. З 03.04.1993 року по 11.12.2020 року перебував у загальній черзі Дніпропетровського гарнізону на поліпшення житлових умов. Також, позивач перебуває на квартирному обліку у пільгових чергах: в першочерговій з 05.08.2005 року; в позачерговій з 31.08.2005 року. Відповідачами було змінено дату зарахування позивача на квартирний облік з 03.04.1993 року на 16.01.2001 року в зв`язку з тим, що позивач був зареєстрований в м. Дніпро лише 16.01.2001 р. До цього часу позивач не був зареєстрований в м. Дніпро, тому не мав права перебувати на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 . При цьому, відповідачами не враховано, що умови та порядок забезпечення житлом військовослужбовців врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами законодавства. Тому, військовослужбовці забезпечуються житлом в межах гарнізону за місцем проходження служби.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
29.09.2022 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. За результатами засідання Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 3 ЦЗІ в ІТС, 227 ВП МОУ в порядку денному було розглянуто питання щодо розгляду рішення житлової комісії Дніпропетровського гарнізону щодо усунення недоліків в даті постановлення до загальної черги. Комісією було встановлено, що перебуваючи на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач зареєструвався 24.02.1992 року за адресою комісаріату: АДРЕСА_1 . На квартирний облік був зарахований житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 . Згідно до вимог чинного законодавства, перебуваючи на квартирному обліку у м. Дніпропетровську позивач мав бути зареєстрований у м. Дніпропетровськ. Але позивач зареєстрований в м. Дніпро лише 16.01.2001 року.
Відповідач-1 у встановлений строк відзиву на позов не надав.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 1980 року по 2005 рік.
На підставі рапорту від 03.03.1993 р. ОСОБА_1 зараховано до загальної черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Дніпропетровському гарнізоні при ІНФОРМАЦІЯ_7 протоколом житлової комісії № 4 від 03.04.1993 року.
З 03.04.1993 року по 11.12.2020 року позивач перебував у загальній черзі Дніпропетровського гарнізону на поліпшення житлових умов при ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Відповідно до витягу з протоколу №5 засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 3 ЦЗІ в ІТС, 227 ВП МОУ від 09.12.2020 р., затвердженого наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.12.2020 р. № 602, змінено дату зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, підполковника запасу ОСОБА_1 з 03.04.2001 року на 16.01.2001 року з дати реєстрації місця проживання у м. Дніпро.
Комісією було встановлено, що перебуваючи на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач зареєструвався 24.02.1992 року за адресою військкомату: АДРЕСА_1 . На квартирний облік осіб був зарахований житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 . Згідно до вимог чинного законодавства, перебуваючи на квартирному обліку у м. Дніпропетровську, підполковник запасу ОСОБА_1 мав бути зареєстрований у м. Дніпропетровськ. Але він зареєструвався в АДРЕСА_2 лише 16.01.2001 року.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2020 р. № 602 затверджено протокол № 5 засідання Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України в повному обсязі.
Відповідно до п. 5 наказу визначено дату зарахування на облік «осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання» підполковника у запасі ОСОБА_1 з 16.01.2001 року та внести зміни до пункту 11 додатку 1 до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.04.2019 року № 195, виклавши зміст графи 5 в наступній редакції: дата зарахування 16.01.2001 р.
Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно до п. 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081 цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Згідно до п.п. 22, 23 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).
До рапорту додаються: довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) військовослужбовця та членів його сім`ї, які потребують поліпшення
житлових умов; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та
позачергове одержання житла, інші пільги.
Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.
Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в
зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Відповідно до п. 1 Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №220 від 1992 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) це положення встановлює порядок забезпечення житловими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок Збройних Сил України.
За рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом за місцем служби військовослужбовці та члени їх сімей (стаття 64 Житлового кодексу України), які перебувають на військовій службі, зокрема, в військових комісаріатах.
Згідно до п. 4 Положення військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення прописатися за адресою військової частини.
Відповідно до п. 8 Положення вся житлова площа, яка надходить в гарнізон для забезпечення військовослужбовців, робітників та службовців військових частин, розподіляється між військовими частинами гарнізонною житловою комісією, виходячи з часу перебування військовослужбовців на квартирному обліку.
Згідно п. 9 Положення з метою правильного обліку військовослужбовців, потребуючих поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі, в гарнізонах та військових частинах утворюються житлові комісії.
Відповідно до п. 11 Положення військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши усі докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
З проаналізованих положень законодавства вбачається, що житлові комісії здійснюють розподіл житла в гарнізоні.
Позивач 03.04.1993 р. був зарахований до загальної черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Дніпропетровському гарнізоні при ІНФОРМАЦІЯ_7 .
При цьому, позивач був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 в межах Дніпропетровського гарнізону.
Таким чином, позивача правомірно було зараховано до загальної черги осіб, які потребують поліпшення житлових умов, 03.04.1993 року.
Крім того, винесення відповідачами оскаржуваних рішень в 2020 році на виправлення, на думку відповідачів, помилки, допущеної при винесення рішення в 1993 році, порушує принцип правової визначеності.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини дійшов наступних висновків (пп. 69-71, 73).
Суд повторює, що державні органи мотивували скасування рішення 1992 року тим, що його було прийнято помилково, без урахування попередньої обіцянки про виділення цієї ж землі третім особам.
Приймаючи згідно з цими принципами висновки національних судів, що процедура скасування рішення 1992 року відповідала нормам чинного національного законодавства, Суд не переконаний, що вона передбачала достатні гарантії від зловживань із боку державних органів. По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу.
Також, оскаржувані рішення відповідачів підпункт 1.7 протоколу №5 від 09.12.2020 р. Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 3 ЦЗІ в ІТС, 227 ВП МОУ та п. 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2020 р. за № 602 щодо зміни дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 з 03.04.1993 року на 16.01.2001 року не містять посилання на жоден нормативно-правовий акт та належного мотивування, отже, рішення є необґрунтованими.
Критерій обґрунтованості рішення, дії, бездіяльності вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Оскаржувані позивачем рішення суб`єкта владних повноважень є актами індивідуальної дії, тому належним способом захисту порушеного права є визнання протиправними та скасування цих рішень.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання недійсним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати підпункт 1.7, підпункти 1.1, 1.2 (після постановили) питання 1 протоколу №5 від 09.12.2020 р. Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України та п. 5 наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.12.2020 р. № 602 щодо зміни дати зарахування на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, ОСОБА_1 з 03.04.1993 року на 16.01.2001 року.
Зобов`язати Об`єднану житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_3 поновити ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у житловій комісії та у Дніпропетровському гарнізоні, з дати первинного зарахування на квартирний облік з 03.04.1993 року.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3 центру захисту інформації та кібернетичної безпеки в інформаційно-телекомунікаційних системах, 227 військове представництво Міністерства оборони України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496,20 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук