Справа № 202/4361/22(2-а/202/34/2022)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 202/4361/22(2-а/202/34/2022)
Суддя І інстанції Марченко Н.Ю.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального районного відділу у місті Дніпрі Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства щодо позивача затвердженого 30 червня 2022 року в.о. начальника Індустріального районного відділу в місті Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області В.Рахматовим.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність оскарженого рішення, оскільки вона тривалий час з 1997 року проживає в Україні, має місце проживання (власне житло) та міцні родинні стосунки. 19 березня 2010 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та ОСОБА_2 , актовий запис І-КИ № 156295. Вона має дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 06 грудня 2005 року Індустріальним РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області їй був виданий паспорт серії НОМЕР_1 . У 2020 році вказаний паспорт був визнаний недійсним та таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим Державною міграційною службою України в Дніпропетровській області їй направлено повідомлення № 1213-634/1213.8-20 від 07.05.2020 року щодо права оформити дозвіл на імміграцію в Україну. Вказує, що вона не має в Російській Федерації близьких та майна, не бажає туди повертатися, не підтримує країну-агресора, вважає себе українкою, має велике бажання жити на території України, бути її громадянкою. Повернення на територію країни-агресора це фактично ризик для її життя та здоров`я. Відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не були повною мірою враховані положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зокрема приписи частини 1 статті 31 вказаного закону щодо неможливості примусового повернення чи видворення іноземців або осіб без громадянства до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, а також положення Постанови Кабінету Міністрів України № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» та інших нормативно-правових актів.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що оскаржене рішення відповідача не містить опису порушення, яке допущено позивачем. Крім того з 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану і з 24.02.2022 року роботу Єдиного державного демографічного реєстру було зупинено, у зв`язку з чим надання адміністративних послуг в період винесення оскаржуваного рішення було зупинено. Вказує, що із поважних причин не мала можливості подати заяву на продовження строку перебування в Україні, так як їй не надали адміністративну послугу з цього приводу. Крім того не маючи жодного доказу суд першої інстанції зробив передчасні висновку щодо недійсності паспорта, виданого на ім`я позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представники відповідача просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Городовіковськ Росії.

У 1998 році позивач разом із матір`ю переїхала в Україну.

16.08.2002 року позивачем був отриманий паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 .

06.12.2005 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області позивачу був виданий паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

В 2006 році та 03.07.2008 року ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням та розірванням шлюбу також отримувала паспорт громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 відповідно.

20.03.2020 року виданий позивачу паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 був визнаний недійсним як оформлений із порушенням законодавства.

18.03.2021 року позивачем був отриманий паспорт громадянина Російської Федерації серія та номер НОМЕР_5 .

Позивач перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 . Має двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є громадянами України. Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Термін перебування позивача на території України неодноразово продовжувався за її заявою, а саме 05.07.2021 продовжено до 03.09.2021 року, 03.09.2021 - до 30.11.2021 року, 30.11.2021 року до 26.02.2022 року, про що маються відмітки в паспорті позивача.

02.09.2021 року позивач звернулася з заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну, розгляд цієї заяви триває та складає до одного року.

12.03.2022 року позивач виїхала за межі України через пункт «Рава-Руська» та повернулася 05.06.2022 року через пункт «Краківець».

Після звернення позивача 30.06.2022 року до Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області того ж дня провідним спеціалістом Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Артемом Бойко було прийнято рішення, яке затверджено в.о. начальника Індустріального відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматовим В., про її примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Вказаними рішенням громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 30.07.2022. Зазначене рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців на території України та вимоги п. 1, 3 ст. 9, п. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземця та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог діючого законодавства, оскільки позивач не реалізувала своє право на продовження строку тимчасового перебування на території України, не вжила заходів щодо продовження строку її перебування на території України, перевищила дозволений термін перебування на території України, чим порушила вимоги міграційного законодавства.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, продовження строку їх перебування на території України регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

Вказаним законом передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до статті 17 вказаного Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150.

Згідно з п. 2 Порядку № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 5 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Отже, законність перебування на території України громадян російської федерації та осіб без громадянства обчислюється з урахуванням вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150.

Відповідно до Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України та російської федерації від 16.01.1997 року, громадяни російської федерації мали право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Відповідно до пп. 1 п. 6, п. 7, п. 8 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону).

З матеріалів справи вбачається і не спростовано доводами апеляційної скарги, що позивач є громадянкою Російської Федерації, де неодноразово документувалася паспортом громадянина Російської Федерації.

Виданий 06.12.2005 року позивачу в Україні паспорт визнано оформленим з порушенням законодавства, тобто недійсним.

Строк перебування позивача на території України востаннє був продовжений за її заявою від 29.11.2021 року до 26.02.2022 року.

Матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача до відповідача із заявою про продовження строку перебування на території України, а саме не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку її перебування в Україні, тобто до 23 лютого 2022 року.

Оскаржене рішення відповідача про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, мотивоване тим, що остання перевищила термін перебування та ухилилася від виїзду з території України, з заявою про продовження строку перебування на території України не зверталася.

Тобто на час прийняття такого рішення строк перебування ОСОБА_1 на території України перевищив 90 днів протягом 180 днів і строк її перебування на території України не був продовжений в установлений порядку і закінчився 26.02.2022 року і доводами апеляційної скарги зазначених обставин не спростовано.

Вказані обставини справи свідчать на користь висновку суду першої інстанції що позивач не реалізувала своє право на продовження строку тимчасового перебування на території України, не вжила заходів щодо продовження строку її перебування на території України, перевищила дозволений термін перебування на території України, чим порушила вимоги міграційного законодавства.

Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що факт, звернення позивача у вересні 2021 року із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну, не спростовує правомірність рішення відповідача про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оскільки на час прийняття такого рішення дозвіл на імміграцію в Україну позивачу не був наданий, термін її перебування на території України не продовжувався в установленому порядку, тому позивач незаконно перебуває на території України. Прийняття в майбутньому рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну може бути підставою для її повернення в Україну, а не залишення на території України понад встановлені строки.

Також колегія суддів зазначає, що позивач у період з 12.03.2022 - 05.06.2022 року знаходилася поза межами України , а тому є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неможливості позивача покинути територію України.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що тривале проживання позивача в Україні, перебування у шлюбі з громадянином України, наявність дітей громадян України, не є правовою підставою для автоматичного залишення її на території України поза межами встановлених строків, оскільки чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України та не звільняє особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України.

Приймаючи оскаржене рішення відповідач не вчиняв жодних протиправних дій, які б були направлені на роз`єднання сім`ї, оспорюване рішення стосується виключно прав та обов`язків позивача, яка порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України, що виключає підстави для його скасування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться лише до їх переоцінки, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 27 жовтня 2022 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова