Справа № 620/6908/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м.Чернігів Справа № 620/6908/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та не виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у меншому розмірі, ніж сім мінімальних пенсій за віком відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р2020;

зобов`язати відповідача нарахувати ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком (1934,00 грн х 7 = 13538,00 грн) з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 10147,00 грн, з урахуванням Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та рішення КС України від 27.02.2020 № 3-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем позивачу виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у 2022 році у розмірі меншому, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чим порушено його права.

Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Вказана ухвала суду була надіслана відповідачу через систему «Електронний суд» та доставлена до його електронного кабінету 05.10.2022, що підтверджується довідкою про доставку документа до електронного кабінету. Також представником відповідача зазначена ухвала у письмовій формі разом з копією позовної заяви з додатками була отримана 14.10.2022 (а.с. 13, 14), однак у строк встановлений судом відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що позивач має статус особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни, що підтверджується копією Посвідчення від 13.10.2020, наявного в матеріалах справи (а.с. 5, 6).

Із змісту копії листа ГУ ПФУ в Чернігівській області від 19.08.2022 (а.с. 8) вбачається, що у 2022 році пенсійним органом позивачу була виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік у розмірі 3391,00 грн.

Не погоджуюсь із діями відповідача щодо виплати допомоги у вказаному розмірі, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 29.09.2020, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, при розгляді зразкової справи № 440/2722/20, до якої дана справа є типовою, а саме.

У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998.

Таким чином, з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня особи з інвалідністю 3 групи внаслідок війни - сім мінімальних пенсій за віком (стаття 13).

Проте, всупереч вказаному відповідачем позивачу щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2022 рік була перерахована у розмірі визначеному Додатком до Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» від 07.05.2022 № 540 (далі Постанова № 540), а саме у розмірі 3391,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на зазначене, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

При цьому, визначаючи належного відповідача у справі суд враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови № 540 виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року, шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Тобто, Постановою № 540 обов`язок безпосередньої виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік позивачу, як одержувачу пенсії, покладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи за 2022 рік у розмірі 10147,00 грн, то суд зазначає таке.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, суд зауважує, що не може підміняти визначений орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та виплати грошової допомоги, та на свій розсуд розраховувати суми такої допомоги, а тому вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

З приводу вимоги щодо встановлення судового контролю, суд зазначає таке.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи необґрунтованість сумнівів позивача, що суб`єктом владних повноважень буде порушено принцип обов`язковості судового рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду слід відмовити.

Відповідно до пункту 8, 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 5, 9, 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України, вул. П`ятницька, 83-а, м.Чернігів, 14005, .

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Суддя Л.О. Поліщук