Справа № 500/7260/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7260/21 пров. № А/857/10649/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль) у справі № 500/7260/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

27.10.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовує тим, що звернулася із заявою до відповідача про призначення пенсії. Але, листом від 20.09.2021 р. вих. №1900-0306-8/27920 Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області, відмовлено у зарахуванні період роботи з 01.01.1992р. по 31.12.1996р. в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», для обчислення пенсії, у відповідності до вищевказаної архівної довідки, посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки достовірності видачі довідки про заробіток для обчислення пенсії встановлено, що за 1992-1993 роки утримання внесків на соціальне страхування в особових рахунках не зазначено. За 1994 - 1996 роки свідчать про невідповідність нарахованої заробітної плати утриманим внескам в червні, липні, жовтні, грудні 1994 року; квітні, травні, липні, серпні 1995 року; січні, березні 1996 року. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992р. по 31.12.1996 р. в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», на підставі поданої Архівної довідки №П-86/04-11 від 25.06.2021 р. є протиправними та незаконними.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням Архівної довідки про заробітну плату №П-86/04-11 від 25.06.2021 р. виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01.01.1992р. по 31.12.1996р. в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна», та врахуванням окремих розбіжностей визначених Висновком експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи №319-320/22- 22 від 19.05.2022 р., з дня призначення пенсії та врахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що актом про результати перевірки № 2788 від 26.08.2021 року, проведеної Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, виявлено що за 1992-1993 роки утримання внесків на соціальне страхування в особових рахунках не зазначено. У 1994-1996 роках є розбіжність нарахованої заробітної плати утриманим внескам в червні, липні, жовтні, грудні 1994 року; квітні, травні, липні, серпні 1995 року; січні, березні 1996 року. Оскільки довідка про заробітну плату П-86/04-11 від 25.06.2021р. не підтверджена первинними документами, а інших довідок внаслідок проведеної перевірки не надано, тому перерахувати пенсію немає підстав. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач з 08 жовтня 1981 року по 31 травня 2004 року працювала на різних посадах в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» (банк неодноразово перейменовувався), записи з №4 по № 17.

Із заробітної плати позивача отримуваної в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «України» утримувався збір на перерахування внесків в пенсійний фонд.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою для призначення пенсії за віком.

Так, при поданні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, для призначення пенсії за віком, позивачем подано Архівну довідки про заробітну плату №П-86/04-11 від 25.06.2021р. виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи 01.01.1992 року по 31.12.1996 р. в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «України».

Листом від 20.09.2021 р. вих. №1900-0306-8/27920 Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області відмовлено у зарахуванні позивачу періоду роботи з 01.01.1992р. по 31.12.1996р. в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» для обчислення пенсії, у відповідності до вищевказаної архівної довідки, посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки достовірності видачі довідки про заробіток для обчислення пенсії встановлено, що за 1992-1993 роки утримання внесків на соціальне страхування в особових рахунках не зазначено. За 1994 - 1996 роки свідчать про невідповідність нарахованої заробітної плати утриманим внескам в червні, липні, жовтні, грудні 1994 року; квітні, травні, липні, серпні 1995 року; січні, березні 1996 року.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Це ж саме зазначене у п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637.

Згідно із статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від періоду.

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Заробітна плата - це основна форма оплати праці за виконану роботу (або надані послуги згідно з трудовими договорами працівників, як правило в грошовій формі. В окремих випадках може виплачуватися в натуральній формі. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу (відповідно до встановлених норм праці. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників і посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за роботу понад встановлені норми, за трудові успіхи, винахідливість і особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належить виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові матеріальні виплати, не передбачені актами чинного законодавства або здійснюються понад встановлені вказаними актами норми.

З сум нарахованої заробітної плати працівників підприємств, установ та організацій здійснюються різноманітні утримання, які поділяються на обов`язкові утримання та утримання за ініціативою підприємства, але тільки у випадках, передбачених законодавством. Серед обов`язкових утримань із заробітної плати є утримання до Пенсійного фонду. Утримання Пенсійного фонду здійснюються у розмірах, встановлених чинним законодавством.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Загальна сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 , згідно даних особових рахунків співробітника банку «Україна» по заробітній платі за період з 01.01.1992 по 31.12.1996 року становила 8948,42 гривень, сума нарахованої заробітної плати за виключенням сум одноразової матеріальної допомоги, оплати харчування, проїзду - 8223,74 грн., сума виплаченої заробітної плати 6503,51 гривень, сума утримань із заробітної плати - 2444,91 грн, у тому числі внесків до Пенсійного фонду України - 130,10 грн.

Утримана сума внесків до Пенсійного фонду із заробітної плати працівника банку «Україна» ОСОБА_1 відповідає вимогам постанов правління Пенсійного фонду України від 26.03.1992 року №2-1, від 10.06.1994 року №5-5, від 06.09.1996 року №11-1 щодо внеску до Пенсійного фонду у розмірі 1%. (Із суми нарахованої заробітної плати у розмірі 8223,74 грн 1% до Пенсійного фонду складає - 82,24 грн., а утримано 130,10 грн, тобто на 47,86 грн більше).

Сума внесків до Пенсійного фонду України із заробітної плати ОСОБА_1 за період з січня 1992 року по грудень 1996 року за даними особових рахунків співробітника банку «Україна» по заробітній платі складає 724,68 грн., у тому числі: за 1992 рік у сумі 4920 карбованців (0,05 грн) за рахунок сум оплати за харчування та оплату за акції: за 1993 рік у сумі 1265050 крб (12,65 грн) - за рахунок суми оплати за харчування, проїзд, допомоги на оздоровлення, оплати акцій; за 1994 рік у сумі 9298000 крб (92,98 грн) - за рахунок суми оплати за харчування, допомоги на оздоровлення; за 1995 рік у сумі 33400000 крб (334 грн) - за рахунок суми оплати за харчування, допомоги на оздоровлення; за 1996 рік у сумі 285 грн - за рахунок одноразової матеріальної допомоги, а всього загальна сума складає 724,68 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що по інших сумах нарахованої заробітної плати в період 1992-1996 років розходжень у сумах нарахованої заробітної плати встановленої експертним дослідженням за даними особових рахунків ОСОБА_1 та вказаних в архівній довідці не встановлено.

Відповідно до частини 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Для нарахування пенсії в Україні за статтею 41 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії включаються: дохід отримуваний застрахованою особою після 01.07.2000 року, з якого були фактично обчислені та сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в межах установлене законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу); суми виплат, отриманих застрахованою особою до 01.07.2000 року, у межах сум, на які згідно із законодавством, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державні пенсійне страхування (Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховуються страхові внески та які не враховуються при визначень: середньомісячного заробітку для обчислення пенсій; суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи зі здійсненої застрахованою особою доплати до мінімального страхового внеску (частина 3 статті 24 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.1998 року затверджено Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати при призначенні пенсій. Відповідно до вказаного переліку, зокрема, не враховуються такі виплати, як оплата профілактичного харчування, проїзних квитків або суми; коштів для їх відшкодування, доходи громадян від володіння корпоративними правами (отриманими дивідендами), різні види допомоги по соціальному страхуванню, що виплачується за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності).

Отже, суми заробітку ОСОБА_1 за 1992-1996 роки та утримані внески до Пенсійного фонду, визначені експертним дослідженням, документально підтверджуються даними Особових рахунків співробітника банку «Україна» по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року у справі № 500/7260/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний