Справа № 420/27511/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/27511/21
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Департаменту патрульної поліції в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 17.01.2020 по 26.11.2021 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка указувала, що 17 січня 2020 року її було звільнено зі служби в поліції. Однак, при звільненні зі служби, їй не було нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення. Оскільки відповідач відмовлявся від виплати індексації, позивачка вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (справа №420/10339/21) було, зокрема, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення. 26 листопада 2021 року індексація була перерахована на картковий рахунок позивачки.

У зв`язку з цим, позивачка вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.01.2020 по 26.11.2021 і таке право передбачене статтею 117 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нездійснення остаточного розрахунку ОСОБА_1 в день звільнення зі служби в поліції.

Стягнув з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року в сумі 39 323,98 грн. з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В частині позовних вимог про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обов`язок суб`єкта владних повноважень виплатити позивачці середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, оскільки відповідачем, при звільненні ОСОБА_1 , не виплачено індексацію грошового забезпечення. І такий обов`язок суб`єкта владних повноважень передбачений статтею 117 КЗпП України.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який розглядає трудовий спір.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року, суд першої інстанції, керуючись правовими висновками Верховного Суду щодо принципу пропорційності, співмірності заявленої до стягнення суми із сумою, яка невиплачена при звільненні, вважав, що достатнім способом захисту порушених прав позивачки є стягнення на її користь суми 39 323,98 грн.

Розраховуючи суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2020 по 26.11.2021, суд виходив із того, що при звільненні позивачки зі служби в поліції, остання, повинна була отримати разом з індексацією 8 046,14 грн, а отримала 6 722,52 грн, невиплаченою є сума індексації 1 323,62 грн, що складає 16%.

За таких підстав, як вважав суд, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2020 по 26.11.2021 повинна складати 16% від 245 774,88 грн, тобто 39 323,98 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Представник Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Одночасно з такими вимогами, представник скаржника пропонує, у випадку задоволення позову, зменшити суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, врахувавши правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц (постанова від 26.06.2019) та у справі №806/2473/18 (постанова від 30.10.2019). В обґрунтування цього, скаржник навів приблизний розрахунок майнових втрат позивача.

Покликаючись на наведені вище справи Великої Палати Верховного Суду, скаржник наводить такі розрахунки.

Так, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 1303,77 грн.

Якщо цю заборгованість по індексації поділити на 245 774,88 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку 468 днів) та помножити на 100, вона буде дорівнювати 0,53% відсотки.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню, з урахуванням істотності частки 0,53 відсотки, становить: 525,16 грн. (середньоденний заробіток позивача) помножити на 0,53 відсотки дорівнює 2,78 грн. помножити на 468 днів затримки розрахунку дорівнює 1301 грн.

Таким чином, скаржник вважає, що співрозмірною сумою середнього заробітку затримки повного розрахунку при звільненні є сума у розмірі 1301 грн.

Розрахована судом першої інстанції сума середнього заробітку (39 323,98 грн.), як вважає скаржник, не відповідає принципам пропорційності та співмірності, оскільки у 30 разів перевищує суму основної заборгованості (1303,77 грн.).

Позивачка не скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, які не оспорюються та визнаються сторонами.

ОСОБА_1 в період з 06.07.2017 по 17.01.2020 проходила службу в Департаменті патрульної поліції.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.01.2020 №13 о/с «Про особовий склад», сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено з поліції з 17 січня 2020 року (а.с.19).

У зв`язку з тим, що, на момент звільнення, їй не було виплачено індексацію грошового забезпечення, у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 (справа №420/10339/21), зокрема, зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з липня 2017 року по листопад 2017 року (а.с.10-15).

26 листопада 2021 року на картковий рахунок позивачки були зараховані кошти у сумі 1303,77 грн., що є виплатою індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з липня 2017 року по листопад 2017 року (а.с.18).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Такий правовий висновок побудований на постанові Великої Палати Верховного Суду (справа №821/1083/17).

Аналізуючи вказані вище положення КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у справі №821/1083/17 виходила з того, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Стягнення повинно відповідати принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Роз`яснюючи наведені принципи, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 20.05.2020 року, справа №816/1640/17).

Ураховуючи вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, а також те, що підтверджено право позивачки на отримання індексації грошового забезпечення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач повинен нести відповідальність, встановлену ч.1 ст.117 КЗпП України, а саме: виплатити позивачу його середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки по день фактичного розрахунку.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, завищив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка має бути стягнена на користь позивачки (39 323,98 грн.).

Розраховуючи таку суму, колегія суддів керується наступним.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, середній заробіток за час затримки позивачці виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.01.2020 по 26.11.2021 становить 245 774,88 грн.

Сума індексації грошового забезпечення, виплата якої відбулась із затримкою, становить 1303,77 грн.

Суд апеляційної інстанції, для визначення суми, яку належить стягнути як середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення враховує тривалість строку між звільненням позивачки зі служби і, відповідно, непроведенням з нею повного розрахунку (17.01.2020), та зверненням до суду з позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення (червень 2021 року), що становить майже півтора року, співмірність ймовірного розміру майнових втрат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні працівника та заявлених позивачем до виплати сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що сума виплати середнього заробітку за несвоєчасну виплату позивачці індексації грошового забезпечення має становити пропорційно розміру невиплаченої вчасно індексації, тобто суму 1303,77 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції належить змінити, оскільки останній завищив суму, яка має бути виплачена позивачці, як середній заробіток за час затримки індексації грошового забезпечення, не врахувавши тривалість строку між звільненням позивачки зі служби і, відповідно, непроведенням з нею повного розрахунку, та зверненням до суду з позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Даним порушенням, на думку суду апеляційної інстанції, є неправильне тлумачення закону.

За результатами апеляційного перегляду справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року змінити, виклавши третій абзац його резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року в сумі 1303 (одна тисяча триста три) грн. 77 коп. з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 02.11.2022.