Справа № 640/12697/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, у якому просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України про невиконання постанови Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 753/8237/15;

- скасувати незаконно прийнятий пункт 17 протоколу № 24 від 17 березня 2017 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, як такий, що переглянув висновки постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № 753/8237/15, та статтею 124 Конституції України, є обов`язковими до виконання на всій території України;

- зобов`язати Міністерство оборони України виконати постанову суду № 753/8237/15 та здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 у редакції станом на 22 червня 2011 року, з урахуванням раніше здійснених виплат;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби з 23 листопада 2008 року та на теперішній час перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у місті Києві та отримує пенсію за вислугу років, яка становить 40 років.

22 червня 2011 року Київської медико-соціальною експертною групою встановлено ОСОБА_3 ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Вказані обставини є підставами для отримання позивачем одноразової грошової допомоги у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, а також пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2008 року № 499.

Зважаючи на те, що відповідачем, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2011 року № 815, виплачено позивачу замість 54-місячного грошового забезпечення лише розмір 30-місячного грошового забезпечення, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Дарницьким районним судом міста Києва постановою від 21 жовтня 2014 року адміністративний позов у справі № 753/8237/15 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 30 серпня 2011 року в частині встановлення ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги, призначеної на підставі частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ та стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача 163 165,44 гривень.

Однак, Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 10 грудня 2014 року скасовано постанову Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2014 року вказані справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за виплату одноразової грошової допомоги у сумі 163 165,44 гривень та відмовлено у задоволенні даних вимог. Водночас зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2008 року № 499, у редакції станом на 22 червня 2011 року з урахуванням раніше здійснених виплат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 квітня 2015 року у справі № 753/8237/15 постанови суду першої та апеляційної інстанцій скасовано з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд у зв`язку із необхідністю дослідження питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року у справі № 753/8237/15 визнано поважною причину пропущення позивачем строку звернення до суду.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року адміністративний позов позивача у справі № 753/8237/15 задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2008 року № 499, у редакції станом на 22 червня 2011 року з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року вступну та резолютивну частини постанови Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року скасовано та прийнято ухвалу, якою позов ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 жовтня 2016 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою від 10 листопада 2016 року Київським апеляційним адміністративним судом скасовано вступну та резолютивну частини Дарницького районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2008 року № 499, у редакції станом на 22 червня 2011 року з урахуванням раніше здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 753/8237/15 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року залишено без змін.

На підставі вказаної постанови Верховного Суду позивачем отримано виконавчий лист у справі № 753/8237/15 від 18 жовтня 2019 року, що слугувало підставами для відкриття виконавчого провадження № 60485812 від 04 листопада 2019 року.

За невиконання рішення суду на відповідача 20 листопада 2019 року накладено штраф у розмірі 5100,00 гривень та 24 травня 2020 року у розмірі 10200,00 гривень.

Не погодившись з накладеними штрафами Міністерство оборони України оскаржило їх до суду та рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року у справі № 640/12704/20 та від 26 лютого 2020 року у справі № 640/24901/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № № 640/12704/20 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 21 травня 2020 року, яку винесено в рамках виконавчого провадження №60485812.

Окрім того, і постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/24901/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року скасовано. Позов Міністерства оборони України задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 листопада 2019 року про накладення на Міністерство оборони України штрафу у розмірі 5100,00 грн., винесену в рамках виконавчого провадження №60485812.

Вказані обставини слугували підставами для винесення державним виконавцем 28 січня 2021 року постанови про закінчення виконавчого провадження.

Однак позивач вважає, що відповідачем прийнятий пункт 17 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 березня 2017 року № 24 не відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятий без достатніх підстав та за відсутності відповідних повноважень.

Позивач вважає, що зазначена комісія мала б виконати рішення Верховного Суду у справі № 753/8237/15 а не приймати оскаржуване рішення.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та прийнятим рішенням, що є підставами для звернення до суду.

Щодо висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що, розглядаючи такі вимоги по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постанові від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15.12.2017), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, за своєю суттю цей спір виник у зв`язку з неправильним виконанням Відповідачем, на думку Позивача, постанови Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 753/8237/15. При цьому, даний спір вже вирішений, оскільки постановою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 753/8237/15 зобов`язано Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_6 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів), осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2008 року № 499, у редакції станом на 22 червня 2011 року з урахуванням раніше здійснених випла

Отже, той факт, що Позивач вважає неправильним спосіб виконання Відповідачем судового рішення не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний Позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог Позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20, від 27.04.2021 у справі №460/418/20, від 28.05.2021 у справі №540/942/20, від 02.12.2021 у справі №808/1156/18.

Як вже було неодноразово підкреслено вище, із змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 753/8237/15.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що на правильність вирішення спірного питання саме у порядку подання заяви, передбаченої ст. 383 КАС України, вказав і Верховний Суд у постанові від 23.09.2020 у справі №760/3142/17, наголосивши, що оскільки набрало законної сили судове рішення з того самого фактичного предмету спору (право позивача на отримання одноразової грошової допомоги), то рішення відповідача, прийняте на виконання судового рішення, не може бути розглянуто в окремому провадженні.

Отже, хоча позивачем у цій справі обрало спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду, і зобов`язання вчинити дії з його виконання, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю Відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення по суті перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення із наданням оцінки доводам апеляційної скарги та відзиву на неї щодо суті спірних правовідносин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахування наведеного вище обґрунтування рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального і процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність- закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді І.О.Лічевецький

Л.В. Бєлова