Справа № 380/13484/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13484/21 пров. № А/857/10952/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №380/13484/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування наказу та відмови, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Костецький Н. В.,

час ухвалення рішення 29.06.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 08.07.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Галицької митниці Держмитслужби, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02 червня 2021 року №849-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 31 серпня 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на державній службі з 01 вересня 2021 року на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного поста «Прикарпаття»; стягнути з Івано-Франківської митниці ДФС на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; визнати відмову Державної митної служби України щодо пропозиції йому рівнозначної посади державної служби у порядку переведення та правонаступництва і положень чинного законодавства та надання переліку усіх наявних рівнозначних посад заступника начальника митниці станом на 10 березня 2021 року (лист про розгляд заяви вих.№08-1/12-02/10/3232 від 22 березня 2021 року) протиправною; зобов`язати Державну митну службу України прийняти на його роботу на рівнозначну посаду державної служби у Івано-Франківську митницю як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України (Код ЄДРПОУ ВП:43971364), в порядку переведення із Івано- Франківської митниці ДФС у відповідності до вимог ст.87 Закону України "Про державну службу"; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного поста «Прикарпаття» та в частині стягнення заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №380/13484/21 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на момент прийняття оскаржуваних наказів припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначалось положеннями статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ зі змінами, внесеними згідно із Законами №117-ХІ від 19 вересня 2019 року, №440-ІХ від 14 січня 2020 року в редакції Закону №1285-ІХ від 23 лютого 2021 року, а саме: п.1 ч.1 цієї статті передбачає, що реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (пункт 1 частини першої статті 87 із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-ІХ від 19.09.2019.) Абзац 1 та 2 частини 3 зазначеної статті встановлює порядок звільнення за відповідним алгоритмом та закріплює обов`язки суб`єкта призначення або керівника і державної служби. Зазначає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, абз.3 ч.3 ст.87 цього Закону встановлено імперативну вимогу щодо самого звільнення; державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. Звертає увагу, що у спірних правовідносинах має застосовуватись стаття 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII в редакції Закону України №1285-ІХ від 23.02.2021 р. яка була чинна на момент видання оспорюваних мною наказів. Таким чином, вважає, що його звільнено незаконно, оскільки відповідач не попередив його про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів та відповідно не запропонував йому іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей та не врахував його переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач Державна митна служба України подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що визначальним моментом встановлення події, з якої необхідно визначати початок настання правовідносин, пов`язаних із припиненням державної служби, є вручення працівнику попередження про наступне вивільнення, оскільки саме на даному етапі, коли особі вручено попередження про наступне вивільнення і виникають правовідносини, пов`язані із припиненням державної служби. Вказує, що, оскільки із попередженням про наступне вивільнення позивача було ознайомлено 07 вересня 2020 року, то саме з цієї дати почалися правовідносини по припиненню державної служби позивача, а тому попередження про наступне вивільнення є подією, фактом, на момент вчинення яких застосовується закон, під час дії якого вони настали або мали місце, тобто до цих правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну службу», в редакції чинній на момент такого вручення, тобто в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (Закон України від 14.01.2020 року №440-ІХ набув чинності 13.02.2020 року). Зазначає, що, оскільки правовідносини щодо припинення державної служби позивача виникли з 07 вересня 2020 року, тому має місце пряма дія в часі Закону України «Про державну службу», в редакції Закону України від 14.01.2020 року №440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13 лютого 2020 року, у зв`язку із чим, застосовуючи процедуру припинення державної служби передбачену цим законом, відповідач діяв з дотриманням вимог законодавства. При цьому, підстави для переживаючої дії попередньої редакції Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, тобто для продовження дії відповідних правових норм після внесення змін до цих нормативно-правових актів відсутні. Звертає увагу, що ст.83 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на дату винесення попередження про наступне вивільнення 09 вересня 2020 року) визначено перелік підстав для припинення державної служби, зокрема, пунктом 4 частини 1 цієї статті визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87і цього Закону) та відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на дату винесення попередження про наступне вивільнення 07 вересня 2020 року) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, реорганізація державного органу. Крім того, зауважує, що Законом України «Про державну службу», ні будь- яким іншим актом законодавства не визначено, що у разі набуття чинності змін до закону, усі попередні рішення прийнятті на виконання закону визнаються автоматично скасовані. Більше того, внесення змін до положення ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» не призупиняє (відміняє) процес реорганізації державного органу, а також не встановлює обов`язок суб`єкта призначення на відкликання попередження про наступне вивільнення, врученого в період дії чинної на той момент норми та вручення попередження за новим зразком у відповідності до внесених змін. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасниками справи подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Державної митної служби України Рибак Н. Я. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Решта учасників у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без їхньої участі за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача і представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 05 червня 2018 року №926-о ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника Івано-Франківської митниці ДФС-начальника митного поста Прикарпаття.

Згідно з пп.4, 5 та 6 Порядку №1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п.12 Порядку №1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Згідно з п.13 Порядку №1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Постановою КМУ від 18 грудня 2018 року №1200 Державну фіскальну службу України реорганізовано шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Абзацом третім пункту 2 вищезазначеної постанови встановлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, що також відповідає і положенням частини першої статті 104 Цивільного кодексу України.

17 травня 2019 року записом №8050011 до ЄДРПОУ внесено рішення щодо припинення Державної фіскальної служби України в результаті її реорганізації.

16 липня 2019 року в Єдиному державному реєстрі зроблено запис за №0086387 про проведення державної реєстрації Державної митної служби України.

Для забезпечення діяльності Державної митної служби України Постановою КМУ від 02 жовтня 2019 року №858 у відповідності до пункту 1 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби (додаток 1 постанови). Пунктом 2 цієї постанови деякі територіальні органи Державної фіскальної служби митниці ДФС - згідно додатку 2 постанови) реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби.

На підставі цієї постанови Івано-Франківську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного територіального органу Державної митної служби України, а саме: до Галицької митниці Держмитслужби.

14 листопада 2019 року в Єдиному державному реєстрі зроблено запис за №0048905 про проведення державної реєстрації Галицької митниці Держмитслужби.

27 листопада 2019 року записом №5013307 до ЄДРПОУ внесено рішення щодо припинення Івано-Франківської митниці ДФС в результаті її реорганізації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1217-р "Питання державної митної служби" погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08 грудня 2019 року Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 1919 року №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної Фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Таким чином, Державна митна служба України та її територіальні органи з 08 грудня 2019 року набули процесуальних прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідності до положень пунктів 12 та 13 Порядку №1074.

Позивача 07 вересня 2020 року було попереджено про наступне вивільнення.

Наведені обставини встановлені судом та сторонами не заперечувались.

Позивач звернувся із заявою від 09 березня 2021 року до Голови Державної митної служби України ОСОБА_2 , в якій просив запропонувати йому рівнозначну посаду державної служби у порядку переведення та правонаступництва і положень чинного законодавства та надати перелік усіх наявних рівнозначних посад заступника начальника митниці станом на 10 березня 2021 року. Повідомив, що з моменту реорганізації ДФС України по день звернення перебував у номенклатурі голови служби на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного посту Прикарпаття та не був переведений у Державну митну службу України.

Державна митна служба України надала відповідь від 22 березня 2021 року на заяву позивача, в якій вказала, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №895, згідно з наказом Держмитслужби від 27 жовтня 2020 року №480 триває процес реорганізації Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України. При цьому, відповідно до наказу Держмитслужби від 19 жовтня 2020 року №460 утворено Івано-Франківську митницю як відокремлений підрозділ Держмитслужби. Одним із пріорітетних напрямів реформування є перехід Держмитслужби до функціонування за моделлю єдиної юридичної особи, проведення кадрової реформи, що включатиме перевірку професійних знань та благонадійності, проходження державної служби з укладанням контракту, забезпечення заходів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №916 Про реалізацію експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності. Враховуючи зазначене, прохання, викладені в заяві позивача, не можуть бути задоволені.

02 червня 2021 року видано наказ Державною фіскальною службою №849-о Про звільнення ОСОБА_1 .

Наказом Івано-Франківської митниці ДФС від 31 серпня 2021 року №14-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника-начальника митного поста Прикарпаття Івано-Франківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців, пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП, п.1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу.

Підстава: Наказ Державної фіскальної служби України від 02 червня 2021 року №849-о, від 07 вересня 2020 року про відмову від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту від 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 візуально ознайомився із попередженням про наступне вивільнення, відмовився від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне вивільнення.

У судовому засіданні позивач підтвердив факт ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення, також зазначив, що таке не підписував.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування позивачу вакантної посади державної служби було правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Крім того, аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та початку процедури звільнення, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі, а тому відповідачем при вирішенні питання щодо звільнення позивача дотримано встановлену законодавством процедуру.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.569 МК України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №889-VIII державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За змістом ч.2, 3 ст.5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Ч.5 ст.22 Закону №889-VIII передбачає, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Закону №889-VIII (державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець

Згідно з п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

За змістом ст.87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3)отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою КМУ від 18 грудня 2018 року №1200 Державну фіскальну службу України реорганізовано шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Абзацом третім пункту 2 вищезазначеної постанови встановлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, що також відповідає і положенням частини першої статті 104 Цивільного кодексу України.

17 травня 2019 року записом №8050011 до ЄДРПОУ внесено рішення щодо припинення Державної фіскальної служби України в результаті її реорганізації.

16 липня 2019 року в Єдиному державному реєстрі зроблено запис за №0086387 про проведення державної реєстрації Державної митної служби України.

Для забезпечення діяльності Державної митної служби України Постановою КМУ від 02 жовтня 2019 року №858 у відповідності до пункту 1 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби (додаток 1 постанови). Пунктом 2 цієї постанови деякі територіальні органи Державної фіскальної служби митниці ДФС - згідно додатку 2 постанови) реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби.

На підставі цієї постанови Івано-Франківську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного територіального органу Державної митної служби України, а саме: до Галицької митниці Держмитслужби.

З матеріалів справи вбачається, що позивача наказом Державної фіскальної служби України від 05 червня 2018 року №926-о ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника Івано-Франківської митниці ДФС-начальника митного поста Прикарпаття.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, і цей факт визнається учасниками справи, 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення, з таким ознайомлений, однак відмовився від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне вивільнення.

Згідно з положеннями ч.3 ст.87 Закону №889-VIII (на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2021 року Державною фіскальною службою України винесено наказ №849-о Про звільнення ОСОБА_1 .

31 серпня 2021 року Івано-Франківською митницею ДФС прийнято наказ від 31 серпня 2021 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зі змісту п.1 цього наказу вбачається, що з 31 серпня 2021 року припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника начальника митного поста «Прикарпаття» Івано-Франківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

Підстава: наказ Державною фіскальною службою України від 02 червня 2021 року №849-о, акт від 07 вересня 2020 року про відмову від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне вивільнення ОСОБА_1 (а.с.47).

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, спірні правовідносини виникли 07 вересня 2020 року і тривали до 31 серпня 2021 року.

Згідно з ч.1 ст.87 Закону №889-VIIІ (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а строк попередження про наступне вивільнення становить не менше 30 календарних днів перед звільненням.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на час виникнення спірних правовідносин, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Щодо доводів апелянта про те, що ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (в редакції від 23 лютого 2021 року) передбачає, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, то колегія суддів такі до уваги не приймає, оскільки спірні правовідносини щодо вивільнення позивача виникли 07 вересня 2020 року, саме 07 вересня 2020 року було попереджено позивача про настання вивільнення і редакція цієї статті не передбачала, що з попередженням про звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закон України «Про державну службу» одночасно суб`єкт призначення пропонує державну службовцю іншу рівнозначну посаду, або як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано встановлену законодавством процедуру при вирішенні питання щодо звільнення позивача та правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування наказів про звільнення та поновлення позивача на посаді.

Щодо решти позовних вимог, то такі задоволенню не підлягають, оскільки є похідними.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №380/13484/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 листопада 2022 року.