Справа № 580/1548/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1548/22 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "13" травня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення, оформлене висновком службової перевірки законності оформлення паспорта громадянина України на ім`я позивача № НОМЕР_1 , проведеного заступником начальника відділу з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції УДМС України в Черкаській області Авраменко Є.В, затвердженого 28.05.2019 директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ОСОБА_2 ;

- зобов`язати направити до Інформаційної підсистеми функціональний модуль "Недійсні документи" Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби інформацію про скасування вказаного вище висновку службової перевірки.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що в серпні 2021 року дізнався про недійсність його паспорту. 06.08.2021 на запит адвоката відповідач надіслав відповідь та повідомив про прийняття оскаржуваного висновку. В основі спірного рішення зазначено, що за обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області позивач зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку по м.Черкаси та Черкаській області не значиться. На думку позивача, вказаний висновок прийнятий з порушенням норм чинного законодавства України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від "13" травня 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прийняв Висновок з мотивів, які не враховують баланс інтересів публічних і приватних, адже з огляду на тривалість користування з дати отримання позивачем паспорта громадянина України, набуття ним освіти та отримання на підставі цього ж паспорта відповідних документів, що посвідчують його освіту, а отже і право на працю, позбавлення такого документа має більш несприятливі для позивача наслідки та не мають законних обґрунтувань в демократичному суспільстві.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини справи з приводу того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія, проте паспортом громадянина Республіки Вірменія не документований. За даними Головних управлінь ДМС України в областях ОСОБА_1 та його батьки - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з питань отримання дозволу на імміграцію в Україні, отримання посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, продовження строку перебування на території України, набуття громадянства України, оформлення паспорта громадянина України не звертались.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №826/14279/17, згідно з якими «Враховуючи, що паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документами, які підтверджують громадянство України, набуття якого не підтверджено, відповідачі дійшли обґрунтованого висновку, що ці документи є такими, що отримані з порушенням закону, а тому оскаржувані дії та рішення є правомірними та такими, що вчинені на підставі та у межах чинного законодавства України».

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2004 Соснівський РВ УМВС України в Черкаській області видав позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

24.06.2004 ДПІ у Голосіївському районі м.Києва видала йому картку про отримання ідентифікаційного номера НОМЕР_3 .

Атестатом НОМЕР_4 від 19.06.2004 підтверджується, що позивач закінчив у 2004 році середню загальноосвітню школу №88 м.Києва.

Дипломом КВ№36991155 від 30.06.2009 підтверджується, що позивач закінчив у 2009 році Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Маркетинг» та здобув кваліфікацію магістра з маркетингу.

Довідкою від 09.10.2012, виданою громадянці України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці м.Ленінакан, Вірменія, паспорт громадянки України серії НОМЕР_5 виданий Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 14.05.2004. У ньому вказано, що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 із 07.05.2004 до 15.05.2004.

22.02.2018 позивачу виданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 з терміном дії до 22.02.2028.

Державна міграційна служба України направила позивачу запит від 17.10.2018 про необхідність на виконання п.109 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, провести службову перевірку щодо законності документування паспортом громадянина України: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (позивачу у справі).

Відповідач направив Посольству Республіки Вірменія в Україні лист від 23.01.2019 з проханням надати інформацію щодо належності вказаних вище осіб до громадянства Республіки Вірменія.

Зазначене посольство повідомило листом від 19.02.2019 №2302/97, що згідно з п.1 ст.16 Закону Республіки Вірменії «О гражданстве Республики Армения» позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є громадянами Республіки Вірменія та відповідним паспортом не документовані.

На основні зібраних матеріалів службової перевірки відповідач виніс оспорюваний Висновок №116/2019 службової перевірки законності оформлення паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (далі - Висновок). У ньому зазначено, що на підставі встановлених з книги обліку надходження бланків паспортів і видачі паспортів громадянам ВГІРФО Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області №53, заявах на видачу паспорта, обліків відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області, даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи міграційних процесів, інформації Головних управлінь, управлінь ДМС України, позивач та його батьки за дозволами про імміграцію в Україні не зверталися. Оскільки вони громадянства України не набували, паспорт серії НОМЕР_2 оформлений з порушенням вимог законодавства без перевірки документів, які підтверджують громадянство України. Тому у Висновку зазначено службову перевірку закінчити, а вказаний паспорт відповідно до п.108 Порядку є недійсним і підлягає вилученню, про що внести інформацію до ІП «ФМ Недійсні документи» ЄІАСУМПДМС, а копію затвердженого висновку надіслати до ГУ Національної поліції в Черкаській області для вирішення питання відповідно до вимог ст.214 КПК України.

Листом від 28.12.2021 №874/02-09 Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області інформується, що позивач, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 дійсно проживали та були зареєстровані на території Медведівської сільської ради у період з 1989 до 2004 р.р. на АДРЕСА_2 , про що є запис у господарській книзі №10 під номером 838.

Листом від 26.08.2021 №7101.6-7503/71.1-21 відповідач повідомляє, що рішення щодо припинення громадянства України відносно позивача ним не приймалося. Одночасно зазначено, що висновком службової перевірки законності оформлення паспорта позивача встановлено, що він оформлений з порушенням вимог законодавства України.

Не погодившись з Висновком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, яким керувався відповідач приймаючи Висновок, затверджений постановою КМУ від 25 березня 2015 року №302 (далі - Порядок), тобто до дати отримання позивачем паспорта громадянина України.

Згідно з п.106 Порядку забороняється вилучення у особи паспорта, крім випадків, передбачених законодавством, зокрема забороняється взяття паспорта у заставу.

Відповідно до п.107 Порядку паспорт може бути вилучено (у тому числі тимчасово) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, а за кордоном - закордонної дипломатичної установи в разі його використання з метою вчинення злочину на території України чи за кордоном, підроблення, проведення службової перевірки щодо оформлення з порушеннями вимог законодавства або в інших випадках, передбачених законодавством.

Під час вилучення (у тому числі тимчасово) складається акт вилучення, а особі видається довідка про вилучення паспорта. Форма акта і довідки встановлюється МВС.

Вилучений (у тому числі тимчасово) працівником уповноваженого суб`єкта паспорт разом з актом про вилучення передається не пізніше наступного робочого дня після вилучення згідно з актом приймання-передачі до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який знищує його згідно з пунктами 110-113 цього Порядку.

Вилучений (у тому числі тимчасово) паспорт зберігається у територіальному органі/територіальному підрозділі ДМС, закордонній дипломатичній установі до прийняття рішення про визнання його недійсним і подальшого анулювання і знищення згідно з пунктами 110-113 цього Порядку або повернення заявнику.

Вилучений закордонною дипломатичною установою, визнаний недійсним відповідно до абзацу дев`ятого пункту 108 цього Порядку паспорт разом з актом про вилучення надсилається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, що здійснив його оформлення, для знищення його згідно з пунктами 110-113 цього Порядку.

Згідно з п.108 Порядку паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі:

1) якщо він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до нього;

3) непридатності для подальшого використання;

4) припинення громадянства України або скасування рішення про громадянство України;

5) коли його заявлено як втрачений або викрадений та подано заяву-анкету про оформлення нового паспорта;

6) смерті особи, на ім`я якої його було оформлено;

7) закінчення строку його дії або прийняття рішення про оформлення паспорта у зв`язку з обміном до закінчення строку його дії;

8) оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання його заявником протягом двох років, а у випадку, визначеному абзацом третім пункту 98 цього Порядку, - протягом трьох років.

У разі подання особою у строки, встановлені законодавством, документів для обміну паспорта у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації), виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта, або в разі його непридатності для подальшого використання паспорт, що підлягає обміну, визнається недійсним з дня подання документів для його обміну.

У разі неподання особою протягом місяця з дати зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації), документів для його обміну за наявності в ДМС відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну відповідної інформації або надходження такої інформації від відділів державної реєстрації актів цивільного стану паспорт, який підлягає обміну, визнається недійсним.

Винесення окремого виду рішення про визнання недійсним і вилучення паспорта вказаний Порядок не передбачає.

Відповідач у Висновку службової перевірки встановив, що позивач є уродженцем Вірменії, його батьки є громадянами Вірменії, громадянство України позивач не набув, у зв`язку з чим відповідач дійшов висновку, що паспорт серії НОМЕР_2 , виданий позивачу з порушенням вимог чинного законодавства України.

Суд першої інстанції, скасовуючи вказаний Висновок, зазначив, що останній становить втручання відповідачем у право позивача на повагу до особистого життя та не відповідає принципу пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

16 липня 1990 року Верховною Радою Української PCP прийнята Декларація про державний суверенітет України.

24 серпня 1991 року Верховна Рада України прийняла Акт проголошення незалежності України.

23 серпня 1990 року Верховна Рада Вірменської РСР ухвалила Декларацію про незалежність Вірменії.

Позивач народився до вказаних подій - 04.08.1986 у м.Ленінахан Вірменія. Листи Медведівської сільської ради Черкаської області підтверджують його проживання в Україні на території відповідного села.

Відповідно до положень ст.1 Закону України від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III) громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Статтею 3 Закону №2235-III визначено, що громадянами України є:

усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ст.9 Закону №2235 іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх заявою прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України, що засвідчується особою у поданій в установленому порядку заяві про прийняття до громадянства України;

2) подання:

особою без громадянства - декларації про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство. Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав;

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років;

4) отримання дозволу на імміграцію.

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування.

6) наявність законних джерел існування.

До громадянства України не приймається особа, яка:

1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид;

2) засуджена в Україні за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави;

3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Згідно зі статтею 6 Закону №2235-III громадянство України набувається:

за народженням;

за територіальним походженням;

внаслідок прийняття до громадянства;

внаслідок поновлення у громадянстві;

внаслідок усиновлення;

внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю;

внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;

у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;

внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;

за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 5 Закону №2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є:

паспорт громадянина України;

паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

тимчасове посвідчення громадянина України;

дипломатичний паспорт;

службовий паспорт;

посвідчення особи моряка;

посвідчення члена екіпажу;

посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII, в редакції постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 №3423- XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, документом, що посвідчу особі громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон аб дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Президентом України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІКАО, Дос.N 9303).

Стаття 5 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV) визначає, що законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства для реалізації своїх прав на свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" або Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право вільно та безперешкодно за своїм бажанням пересуватися територією України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, крім обмежень, встановлених статтею 12 цього Закону.

Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, мають право на вибір житла, в якому вони бажають проживати, крім обмежень, встановлених статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №1382-IV вільний вибір місця проживання обмежується щодо:

осіб, які не досягли 14-річного віку;

осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі;

осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі;

осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом;

осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню;

іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Підпунктом "г" п.2 ч.1 ст.13 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон №5492-УІ) визначено, що посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус та оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.32 Закону №5492-УІ посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка на тимчасове проживання оформляється іноземцям та особам без громадянства (незалежно від віку), визначеним статтею 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Тобто, для будь-якої особи, що перебуває на території України, обов`язковим є наявність документа, що посвідчує його особу. Анулювання дійсності виданого паспорта громадянина України відразу ставить таку особу в стан правової невизначеності, оскільки позбавляє його документа, на підставі якого можливо встановити його особу, та обмежує його право на вільне пересування.

Як встановлено судом першої інстанції, Республіка Вірменія не видавала позивачу паспорта цієї держави. Не зважаючи на місце народження, позивач більшість часу мешкав в Україні, пройшов навчання в школі, вищому навчальному закладі також в Україні, маючи дійсний паспорт громадянина України. З дати його видачі - 14.05.2004 до дати прийняття спірного Висновку, затвердженого 28.05.2019, відсутні належні докази виїзд за межі України на тривалий строк.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протягом вказаного періоду позивач набув достатніх правовідносин з суб`єктами владних повноважень, життєвих зв`язків в Україні, щоб позбавлення його паспорта громадянина України становило втручання в його право на приватне життя.

Україна відповідно до ст.1 Конституції України є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека згідно зі ст.3 Основного закону визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст.4 Конституції в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до ст.15 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року №995_015, кожна людина має право на громадянство, ніхто не може бути безпідставно позбавлений громадянства або права змінити своє громадянство.

Згідно зі статтею 17 Закону №2235-III громадянство України припиняється:

внаслідок виходу з громадянства України;

внаслідок втрати громадянства України;

за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Належних доказів набуття позивачем статуту громадянина іншої держави суд не надано.

Відповідно до вимог ст.18 Закону №2235 громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням.

Якщо дитина виїхала разом з батьками на постійне проживання за кордон і батьки виходять з громадянства України, за клопотанням одного з батьків разом з батьками з громадянства України може вийти і дитина.

Якщо один з батьків виїхав разом з дитиною на постійне проживання за кордон і виходить з громадянства України, а другий залишається громадянином України, дитина може вийти з громадянства України разом з тим із батьків, який виходить з громадянства України, за його клопотанням.

Якщо один з батьків виїхав разом з дитиною на постійне проживання за кордон і виходить з громадянства України, а другий є іноземцем чи особою без громадянства, дитина може вийти з громадянства України разом з тим із батьків, який виходить з громадянства України, за його клопотанням.

Якщо дитина виїхала на постійне проживання за кордон і її батьки вийшли з громадянства України, дитина може вийти з громадянства України за клопотанням одного з батьків.

Якщо дитина виїхала на постійне проживання за кордон з одним із батьків і він вийшов з громадянства України, а другий є громадянином України, дитина може вийти з громадянства України за клопотанням про це того з батьків, який вийшов з громадянства України.

Якщо дитина виїхала на постійне проживання за кордон з одним із батьків і він вийшов з громадянства України, а другий є іноземцем чи особою без громадянства, дитина може вийти з громадянства України за клопотанням того з батьків, який вийшов з громадянства України.

Дитина, яка відповідно до чинного законодавства України вважається такою, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за клопотанням одного з батьків.

Дитина, яка набула громадянство України за народженням, якщо на момент її народження батьки або хоча б один із них були іноземцями чи особами без громадянства, може вийти з громадянства України за клопотанням одного з батьків незалежно від місця проживання дитини.

Дитина, яка усиновлена подружжям, один з якого є громадянином України, а другий є іноземцем, може вийти з громадянства України за клопотанням усиновлювача, який є іноземцем.

Дитина, усиновлена іноземцями або особами без громадянства, може вийти з громадянства України за клопотанням одного з усиновлювачів.

Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.

Вихід дітей віком від 14 до 18 років з громадянства України може відбуватися лише за їхньою згодою.

Вихід із громадянства України не допускається, якщо особі, яка клопоче про вихід з громадянства України, в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або стосовно якої в Україні є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили і підлягає виконанню.

Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

У матеріалах справи докази виходу позивача з громадянства України відсутні.

У ст.19 Закону №2235 зазначені підстави для втрати громадянства України:

1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто.

Не вважаються добровільним набуттям іншого громадянства такі випадки:

а) одночасне набуття дитиною за народженням громадянства України та громадянства іншої держави чи держав;

б) набуття дитиною, яка є громадянином України, громадянства своїх усиновлювачів унаслідок усиновлення її іноземцями;

в) автоматичне набуття громадянином України іншого громадянства внаслідок одруження з іноземцем;

г) автоматичне набуття громадянином України, який досяг повноліття, іншого громадянства внаслідок застосування законодавства про громадянство іноземної держави, якщо такий громадянин України не отримав документ, що підтверджує наявність у нього громадянства іншої держави;

2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів;

3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.

Положення пунктів 1, 3 частини першої цієї статті не застосовуються, якщо внаслідок цього громадянин України стане особою без громадянства.

Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Доказів наявності обставин виходу позивачем з громадянства України суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач прийняв Висновок з мотивів, які не враховують баланс інтересів публічних і приватних, адже з огляду на тривалість користування з дати отримання позивачем паспорта громадянина України, набуття ним освіти та отримання на підставі цього ж паспорта відповідних документів, що посвідчують його освіту, а отже і право на працю, позбавлення такого документа має більш несприятливі для позивача наслідки та не мають законних обґрунтувань в демократичному суспільстві.

Тож, Висновок становить втручання відповідачем у право позивача на повагу до особистого життя та не відповідає принципу пропорційності рішення суб`єкта владних повноважень, тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що повне відновлення порушеного права позивача підлягає у спосіб шляхом зобов`язання відповідача направити до Інформаційної підсистеми функціональний модуль "Недійсні документи" Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби інформації про його скасування.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі №826/14279/17, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини у справі №826/14279/17 та у справі, яка розглядається, не є подібними, адже за обставинами справи №826/14279/17 паспорти громадян України видані на території тимчасово окупації АР Крим та враховуючи положення ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України», визнано недійсними (анульованими) бланки паспортів громадянина України, в той час, як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, позивач з 1989 року разом з батьками проживав на території України.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від "13" травня 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко