Справа № 200/4138/22
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року Справа№200/4138/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому просить: 1) визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №20 від 19.05.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи відповідно до списку №1 зазначені у трудовій книжці; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 12.05.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 травня 2022 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Проте рішенням від 19 травня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило в призначені пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу.

На думку позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не зарахувало до пільгового стажу періоди його роботи, оскільки вони підтверджені записами трудової книжки.

22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

31 серпня 2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що під час розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що загальний страховий стаж останнього складає 45 років 3 місяці 14 днів, з яких пільговий стаж становить 23 роки 9 місяців 29 днів, вік Позивача 41 рік 11 місяців.

Рішенням Головного управління № 20 від 19.05.2022 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

22 вересня 2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що оскільки наявного пільгового стажу недостатньо для призначення пенсії відповідно до положень частини 3 ст. 114 Закону 1058, а належних відомостей чи матеріалів на підтвердження наявності додаткового пільгового характеру роботи до уповноваженого органу Пенсійного фонду не надходило, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 20 від 19.05.2022 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та веденням активних бойових дій на території Донецької області, задля збереження життя та здоров`я учасників справи, працівників суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи в дистанційному режимі.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту.

12 травня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії.

19 травня 2022 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №20 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З розрахунку стажу вбачається, що позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи: з 25.12.2007 року до 31.12.2007 року, 29.02.2008 року, 01.06.2008 року, з 22.12.2008 року до 04.01.2009 року, з 08.12.2009 до 08.01.2010 року, з 30.01.2011 року до 31.07.2011 року, з 10.08.2011 року до 12.08.2011 року, 18.09.2011 року, з 23.04.2012 року до 24.04.2012 року, з 10.08.2012 року до 15.08.2012 року, 20.11.2012 року, 28.02.2014 року, з 08.05.2014 року до 12.05.2014 року, з 10.08.2015 року до 16.08.2015 року, 25.12.2015 року, 06.03.2016 року, 13.04.2016 року, 19.05.2016 року, з 30.05.2016 року до 31.05.2016 року, з 08.06.2016 року до 15.07.2016 року, з 12.01.2017 року до 25.10.2017 року, з 08.11.2017 року до 11.11.2017 року, з 11.01.2018 року до 05.02.2018 року, з 28.11.2018 року до 03.12.2018 року, 01.12.2019 року, з 11.09.2020 року до 15.09.2020 року, 01.01.2021 року, з 17.02.2022 року до 31.03.2022 року.

Разом з цим, в рішенні відсутні обґрунтування щодо підстав не зарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно частини 3 статті 114 Закону № 1058- IV (чинна редакція) працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 працював з 25.12.2007 року до 31.12.2007 року, 29.02.2008 року, 01.06.2008 року, з 22.12.2008 року до 04.01.2009 року, з 08.12.2009 до 08.01.2010 року гірником очисного забою підземним 5 розряду, учнем гірника підземного, гірником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті ДП «Вугільна компанія Краснолиманська», з 30.01.2011 року до 31.07.2011 року, з 10.08.2011 року до 12.08.2011 року, 18.09.2011 року, з 23.04.2012 року до 24.04.2012 року, з 10.08.2012 року до 15.08.2012 року, 20.11.2012 року гірським майстром підземним з повним робочим днем в шахті ДП «Добропіллявугілля», 28.02.2014 року, з 08.05.2014 року до 12.05.2014 року, з 10.08.2015 року до 16.08.2015 року, 25.12.2015 року, 06.03.2016 року, 13.04.2016 року, 19.05.2016 року, з 30.05.2016 року до 31.05.2016 року, з 08.06.2016 року до 15.07.2016 року машиністом підземних установок 2 розряду з повним робочим днем в шахті ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», з 12.01.2017 року до 25.10.2017 року учнем прохідника підземного 4 розряду, прохідником підземним 4 розряду, прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті ТОВ «Донуглепоставка», з 08.11.2017 року по 11.11.2017 року, з 01.02.2018 року до 05.02.2018 року машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті ТОВ «Шахтобудівельна компанія», з 28.11.2018 року до 03.12.2018 року, 01.12.2019 року, з 11.09.2020 року до 15.09.2020 року, 01.01.2021 року, з 17.02.2022 року до 31.03.2022 року прохідником підземним 4 розряду прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею в ТОВ «Шахтспецбуд». Відповідач не заперечує, що вказані посади належать до Списку № 1.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

За приписами ст. 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Відповідно до Постанов Правління ПФУ № 26-1 від 05 листопада 2009 року «Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ», № 25-2 від 03 грудня 2013 року «Про визнання такою, що втратила чинність, Постанови Правління ПФУ від 08 жовтня 2010 року № 22-2», якими затверджувалися «Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; № ЗПЗ013Б1 - працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року N 461, і за результатами атестації робочих місць.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5, згідно яких наявна інформація по спеціальному стажу в періоди роботи позивача з 25.12.2007 року до 31.12.2007 року, 29.02.2008 року, 01.06.2008 року, з 22.12.2008 року до 04.01.2009 року, з 08.12.2009 до 08.01.2010 року, з 30.01.2011 року до 31.07.2011 року, з 10.08.2011 року до 12.08.2011 року, 18.09.2011 року, з 10.08.2012 року до 15.08.2012 року, 20.11.2012 року, 28.02.2014 року, з 23.04.2012 року до 24.04.2012 року, з 08.05.2014 року до 12.05.2014 року, з 10.08.2015 року до 16.08.2015 року, 25.12.2015 року, 06.03.2016 року, 13.04.2016 року, 19.05.2016 року, з 30.05.2016 року до 31.05.2016 року, з 08.06.2016 року до 15.07.2016 року, з 12.01.2017 року до 11.11.2017 року, з 01.02.2018 року до 05.02.2018 року, з 28.11.2018 року до 03.12.2018 року, 01.12.2019 року, з 11.09.2020 року до 15.09.2020 року, 01.01.2021 року, з 17.02.2022 року до 31.03.2022 року.

Також в матеріалах справи містяться довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №02/1305 від 07.10.2021 року, 2/724 від 22.02.2022 року, №33 від 16.02.2022 року, від 27.08.2021 року, №2/735 від 22.02.2022 року, №1/895 від 11.03.2022 року, №1/896 від 11.03.2022 року.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, довідки про підтвердження наявного трудового стажу, індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 підтверджують характер роботи позивача у періоди з 25.12.2007 року до 31.12.2007 року, 29.02.2008 року, 01.06.2008 року, з 22.12.2008 року до 04.01.2009 року, з 08.12.2009 до 08.01.2010 року, з 30.01.2011 року до 31.07.2011 року, з 10.08.2011 року до 12.08.2011 року, 18.09.2011 року, з 10.08.2012 року до 15.08.2012 року, 20.11.2012 року, 28.02.2014 року, з 23.04.2012 року до 24.04.2012 року, з 08.05.2014 року до 12.05.2014 року, з 10.08.2015 року до 16.08.2015 року, 25.12.2015 року, 06.03.2016 року, 13.04.2016 року, 19.05.2016 року, з 30.05.2016 року до 31.05.2016 року, з 08.06.2016 року до 15.07.2016 року, з 12.01.2017 року до 11.11.2017 року, з 01.02.2018 року до 05.02.2018 року, з 28.11.2018 року до 03.12.2018 року, 01.12.2019 року, з 11.09.2020 року до 15.09.2020 року, 01.01.2021 року, з 17.02.2022 року до 31.03.2022 року, що підтверджує право позивача на включення вказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд звертає увагу, що у відповідності до положень пункту 20 Порядку № 637 підставою для надання уточнюючої довідки є відсутність у трудовій книжці особи відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, разом з цим, відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи не надав оцінки відомостям наявним у трудовій книжці позивача та не зазначив які саме відомості не містить трудова книжка позивача, та які мають бути підтверджені уточнюючою довідкою.

Разом з цим, щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 11.01.2018 року по 31.01.2018 року суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до пільгового стажу, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 відсутня інформація по спеціальному стажу та нараховану заробітну плату за цей період.

Щодо перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати та прогулах суд зазначає: по-перше, оскаржуване рішення відповідача не містить жодного посилання на ту підставу, що позивач перебував у спірні періоди у відпустках без збереження заробітної плати та прогулах; по-друге, відповідачем під час вирішення питання про призначення пенсії не взято до уваги, що у формі ОК-5 містяться відомості про нараховану заробітну плату та спецстаж за спірні періоди, що свідчить про формальний підхід відповідача до документів, що надані позивачем.

Щодо посилання відповідача на довідки про спуски-виїзди в шахту суд зазначає, що відповідно до Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних і розсипних родовищ підземним способом, затверджених Державним комітетом СРСР з нагляду за безпечним веденням робіт у промисловості і з гірничого нагляду від 31.08.1971р. (НПАОП 0.00-1.34-71), журнал спуску в шахту вівся виключно задля безпеки робітників при виконанні гірничих робіт та обліку усіх працівників, які спустились в шахту чи вийшли з неї, і такий журнал не був документом, який посвідчував виконання конкретного виду робіт за Списками та зайнятість повний робочий день.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 507/773/17.

Крім того, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів, що зазначені періоди знаходження позивача у відпустках без збереження заробітної плати та час простою не пов`язані з виробничою необхідністю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 травня 2022 року є не обґрунтованим, прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням всіх записів його трудової книжки, суд вказує на наступне.

При ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від13.01.2011 (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно абзацу другого частини 4 статті 245 КАС Україні у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів роботи до пільгового стажу.

Разом з цим, вирішуючи питання про визначення належного органу Пенсійного фонду для розгляду питання про призначення пенсії суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, (далі - Порядок 22-1) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено, що структурний підрозділ органу, що призначає пенсію є саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про зобов`язання повторно розглянути заяву відповідача про призначення пенсії саме Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №20 від 19 травня 2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 травня 2022 року про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 25.12.2007 року до 31.12.2007 року, 29.02.2008 року, 01.06.2008 року, з 22.12.2008 року до 04.01.2009 року, з 08.12.2009 до 08.01.2010 року, з 30.01.2011 року до 31.07.2011 року, з 10.08.2011 року до 12.08.2011 року, 18.09.2011 року, з 10.08.2012 року до 15.08.2012 року, 20.11.2012 року, 28.02.2014 року, з 23.04.2012 року до 24.04.2012 року, з 08.05.2014 року до 12.05.2014 року, з 10.08.2015 року до 16.08.2015 року, 25.12.2015 року, 06.03.2016 року, 13.04.2016 року, 19.05.2016 року, з 30.05.2016 року до 31.05.2016 року, з 08.06.2016 року до 15.07.2016 року, з 12.01.2017 року до 11.11.2017 року, з 01.02.2018 року до 05.02.2018 року, з 28.11.2018 року до 03.12.2018 року, 01.12.2019 року, з 11.09.2020 року до 15.09.2020 року, 01.01.2021 року, з 17.02.2022 року до 31.03.2022 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв