Справа № 500/5413/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5413/21 пров. № А/857/12674/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року про закриття провадження у справі № 500/5413/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Підгаєцької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Голгочанський старостинський округ, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Подлісна І. М.,

час ухвалення рішення 25.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача- Підгаєцької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Голгочанський старостинський округ, ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Підгаєцької міської ради від 22 червня 2021 року №74 "Про затвердження акта комісії з розгляду та вирішення земельних спорів Підгаєцької міської ради про розгляд звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_1 » та зобов`язати відповідача належним чином розглянути її заяву із залученням спеціалістів та провести у відповідності до вимог законодавства встановлення межових знаків із суміжними землекористувачами.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року закрито провадження у цій адміністративній справі на підставі п.1 ч.1ст.238 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України в судовому порядку можуть бути визнані незаконними дії чи бездіяльність та акти суб`єкта владних повноважень, якщо вони вчинені не на підставі, з перевищенням меж повноважень та порушенням способу, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень без дотримання мети, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, вчинення дій не безпосередньо, упереджено не добросовісно та нерозсудливо без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Просить скасувати оскаржувану ухвалу, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач (апелянт) ОСОБА_1 та представник позивача Репеха Б. Г. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану ухвалу, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача Луцишин Г. М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеоконференції не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, реалізував повноваження щодо самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства шляхом здійснення відповідної перевірки, при цьому, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо встановлення меж земельних ділянок та користування ними, а тому є підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, так як дану справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 2 та 7 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів."

П.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачає, що до повноважень ради належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Ст.116 ЗК України передбачає, що набуття права на землю громадянами (…) здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно зі ст.198 ЗК України погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами є складовою частиною кадастрової зйомки, тобто комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Як встановлено судом першої інстанції, предметом позову є рішення виконавчого комітету Підгаєцької міської ради від 22 червня 2021 року №74 "Про затвердження акту комісії з розгляду та вирішення земельних спорів Підгаєцької міської ради про розгляд звернення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 " та зобов`язання відповідача належним чином розглянути заяву позивача із залученням спеціалістів, привести у відповідність до вимог законодавства встановлення межових знаків із суміжними землекористувачами.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем оскаржується рішення виконавчого комітету Підгаєцької міської ради від 22 червня 2021 року №74 "Про затвердження акту комісії з розгляду та вирішення земельних спорів Підгаєцької міської ради про розгляд звернення громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ", тобто акт, в якому викладена інформація, що відображає ситуацію, що склалась під час використання фізичними особами земельних ділянок із зазначенням у них, у разі наявності, порушень вимог чинного законодавства.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що ним затвердженого акт комісії з розгляду та вирішення земельних спорів про розгляд звернення громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо погодження спірної земельної межі між ними із врахуванням місць розташування поворотних межових точок відповідно до акта та додатка до нього (а.с.9-11).

Колегія суддів звертає увагу, що виникнення спірних правовідносин обумовлене неправомірним, на думку позивача, рішенням, яким порушено приватний майновий інтерес позивача як користувача нерухомого майна на набуття земельної ділянки, на якій таке майно розташоване.

Предметом позову у даному випадку є не оскарження процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, який є розпорядником земельних ділянок, а забезпечення можливості набуття речового права на земельну ділянку під об`єктом нерухомості, що належить позивачу на праві власності, тобто захист приватного майнового інтересу. Отже правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення підпадають під визначення приватноправових.

За змістом ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, прийняте відповідно до частин 3, 4 статті 158 ЗК України, не є остаточним і може бути переглянуте у суді.

При цьому, суд вважає, що саме про перегляд про погодження меж земельної ділянки заявлений адміністративний позов у даній справі.

Проте, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових, земельних відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ч.1 ст.19 ЦПК передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.10 ч.2 ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до п.1 ч.1ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо встановлення меж земельних ділянок та користування ними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій адміністративній справі на підставі п.1 ч.1ст.238 КАС України.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно дост.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 295, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року про закриття провадження у справі № 500/5413/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.