Справа № 826/6170/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6170/17 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі - позивач, ТОВ «Нікея-ЛТД») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 10.10.2016 року вих.№35136/10/26-55-08-05, зобов`язати Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць вересень 2016 року з додатками та доповненням до неї із введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих документів від 10.10.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача не було законодавчо визначених підстав для прийняття оскаржуваного рішення про відмову у прийнятті податкової декларації.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2016 року подана ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових аркушах в порушення вимог п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, при тому, що подача податкової декларації з податку на додану вартість в електронному вигляді є обов`язком позивача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №826/6170/17 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Від ТОВ «Нікея-ЛТД» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що 26.12.2018 рішення про анулювання реєстрації Товариства як платника податку з ПДВ в судовому порядку визнано протиправним та скасовано (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/15293/16, набрала законної сили 26.12.2018). Окрім того, позивач вказує на те, що підставою для прийняття податковим органом оскаржуваного рішення було лише те, що свідоцтво платника податку Товариства було скасовано, натомість в апеляційній скарзі відповідач наводить зовсім інші підстави для прийняття оскаржуваного рішення, які не досліджувалися судом першої інстанції і їм не надавалася правова оцінка.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 10 жовтня 2016 року позивач у письмовій формі подав до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФУ у м. Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний період календарний місяць вересень 2016 року з додатками №2, 3, 4 та 5 та викладенням доповненням до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період вересень 2016 року, 10 листопада 2017 року позивач засобами поштового зв`язку отримав оскаржуване рішення від 10.10.2016 №35136/10/26-55-08-05, відповідно до якого декларація з ПДВ за вересень 2016 року та копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за вересень 2016 року ТОВ «Нікея-ЛТД» не прийняті, як податкові звіти.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для прийняття стало те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Нікея-ЛТД» за ІПН 7 анульоване 25.05.2016.

Такі обставини зумовили звернення позивача з адміністративним позовом до суду, за результатами розгляду якого ухвалено рішення від 26 липня 2022 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 26 липня 2022 року на предмет дотримання норм матеріального та процесуального права, у межах доводів та аргументів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо), забороняється.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття ДПІ спірного рішення було лише те, що свідоцтво позивача як платника ПДВ було скасовано. Інші підстави для прийняття податкової декларації позивача в своєму рішенні відповідач не зазначав.

В апеляційній скарзі відповідач наводить інші доводи стосовно прийняття оскаржуваного рішення, зокрема про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2016 року подана ТОВ «Нікея-ЛТД» на паперових аркушах в порушення вимог п.49.4 ст. 49 Податкового кодексу України, при тому, що подача податкової декларації з податку на додану вартість в електронному вигляді є обов`язком позивача.

Колегія суддів критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки зазначені аргументи не досліджувалися судом першої інстанції під час вирішення спору, а ГУ ДПС у м. Києві не заявляло їх під час розгляду справи у першій інстанції.

Окрім того, в судовому порядку рішення податкового органу про анулювання державної реєстрації платника ПДВ позивача скасовано (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/15293/16, набрала законної сили 26.12.2018).

Отже, після набрання законної сили рішенням про задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідне рішення податкового органу вважається протиправним з моменту його прийняття.

При прийнятті рішення суд першої інстанції прийняв до уваги правову позицію Верховного суду висловлену в постанові від 10.12.2020 в аналогічній справі № 804/6070/16.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог є правильним і колегія суддів апеляційного суду погоджується із ним.

У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних, достатніх та переконливих доказів у підтримку своєї позиції, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат у даній справі відповідно до статті 139 КАС України та з урахуванням результатів перегляду рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2022 року у справі №826/6170/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк