Справа № 420/9908/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9908/22

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 04.10.2022 р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві Козленка Олександра Олександровича, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до директора ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві Козленка О.О., в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії директора ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві Козленка О.О. по наданню незапитуваної інформації всупереч змісту його запиту від 11.07.2022р. на надання інформації;

- зобов`язати директора ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, надати йому копію розрахунково - платіжної відомості про оплату праці працівника ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 за лютий 2022р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.07.2022р. він звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві із запитом на інформацію, в якому просив надати йому копію розрахунково-платіжної відомості про оплату праці працівнику ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 за лютий 2022р., однак 15.07.2022р. за підписом директора ТУ ДБР у м. Миколаєві отримав відповідь не по суті запиту, т.б. запитувана інформація відповідачем йому фактично так і не була надана.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 12.10.2022 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2022р. та ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

20.10.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

11.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у місті Миколаєві із письмовим запитом на інформацію, в якому просив надати йому (на його електронну пошту) копію розрахунково-платіжної відомості про оплату праці працівника ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 за лютий 2022р. (а.с.5).

15.07.2022р. на вказану вище заяву позивача, ТУ ДБР у м.Миколаєві за підписом директора ТУ ДБР Козленка О.О. було надана відповідь, оформлену листом за вих. №17ПІ/16-16-16/22, в якому заявника було проінформовано про діючі принципи формування заробітної плати ОСОБА_2 та про дію обмеженого доступу до розкриття запитуваної інформації.

Не погоджуючись зі змістом відповіді та вважаючи, що відповідачем фактично не надано повну відповідь на його запит, чим допущено протиправні дії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог та відповідно, з відсутності протиправних дій відповідача, як керівника ТУ ДБР у м.Миколаєві.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, в цілому погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх в даний період воєнного стану обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.2 ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

А згідно із ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації безпосередньо визначено у Законі України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI.

Так, як слідує зі змісту приписів ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до положень ст.3 цього ж Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Як чітко визначено ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 вказаного Закону, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

А як передбачено ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті Закону, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до ст.31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених ч.2 ст.23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Також не належить до інформації з обмеженим доступом і інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 % акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді (ч.7 ст.6 Закону).

Так, як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався у тому числі і на ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст.6 вказаного Закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Як загально відомо, наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008р. №489 було затверджено типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, пунктом 1.5. якого затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій № П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника".

Загалом, «розрахунково-платіжна відомість» - це відомість, призначена для ознайомлення працівника з нарахованими йому виплатами та здійсненими утриманнями.

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, 29.06.2021р. наказом Державного бюро розслідувань №373 було затверджено відповідний «Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань».

Так, як видно зі змісту п.1 цього Наказу №373, цей Перелік розроблений відповідно до законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про державну таємницю», «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про Державне бюро розслідувань», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію» (затв. Постановою КМУ від 19.10.2016р. №736), «Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» (затв. наказом ДБР від 20.08.2020р. №435).

А відповідно до положень п.2.2. вказаного Наказу №373, відомості щодо встановлення розміру, нарахування і виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органу ДБР відносяться до відомостей, що становлять «службову» інформацію.

При цьому, варто звернути увагу й на те, що зазначений наказ №373 до цього часу є чинним.

Як загально відомо, Указом Президента України від 05.02.2020р. №41/2020 було затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань, відповідно до якого Управління внутрішнього контролю входить до «Центрального апарату».

Згідно ч.1-5 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 ст.19 цього Закону.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що копії розрахунково-платіжних відомостей співробітника ТУ ДБР Агакаряна Р.С. за лютий 2022 року, які позивач, без будь-яких мотивів, просив йому надати, на даний час фактично є «службовою» інформацією, яка підлягає «обмеженню», а тому, відповідно, дія ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» на ці спірні правовідносини, в даному випадку, не поширюється.

Отже, за таких обставин, колегія суддів дійшла аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що запитувана позивачем інформація в умовах воєнного часу є службовою та дійсно підлягає певному обмеженню, а відтак, відповідач, надавши заявнику мотивовану відповідь на запит жодних протиправних дій не допустив, в зв`язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду не спростовують.

При цьому, також слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р. (заява 4909/04), відповідно до п.58 якого, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994р., серія A, N 303-A, п.29).

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03.11.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко