Справа № 200/4178/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року Справа№200/4178/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу, ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу, ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час проходження ним військової служби нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року здійснювались відповідачем не у повному обсязі.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за вказаний період протиправною.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що застосування січня 2008 року як базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення є безпідставним, оскільки це є спробою застосувати до спірних правовідносин норми права, які діяли раніше.

Також у відзиві відповідач зазначає, що вимоги в частині встановлення базового місяця під час розгляду цієї справи є передчасними та не можуть бути задоволені, оскільки базовий місяць буде визначено відповідачем при проведенні індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4178/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 08.12.2015 року, ОСОБА_1 має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Як видно з посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 01.07.2022 року, позивач є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з відомостями, які містяться у витязі з наказу начальника Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України № 89 від 01.06.2022 року, зі списків особового складу Донецького зонального відділу військової служби правопорядку та усіх видів забезпечення виключений ОСОБА_1 , який відповідно до наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних силах України - начальника Головного управління Військової служби правопорядку Збройних сил України № 53 від 28.04.2022 року за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) звільнений згідно з п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Представником позивача - адвокатом Родітєлєвою Наталією Анатоліївною, направлено адвокатський запит до відповідача щодо надання інформації стосовно нарахування і виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період проходження служби.

Листом від 15.08.2022 року № 3488/ФЄС відповідач повідомив, що з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась і не виплачувалась, оскільки у період з січня 2016 по лютий 2018 року можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міноборони не було.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 43 Конституції України визначено право кожного, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017-III) індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Положеннями ст. 19 Закону № 2017-III визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

За змістом приписів п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), у чинній на дату виникнення спірних правовідносин редакції, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Положеннями п. п. 4, 5, 6 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з положеннями п. 10-2 Порядку № 1078, який застосовується з 01.10.2015 року, встановлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому суд звертає увагу на те, що приписами п. 10-1 Порядку № 1078 у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 (який застосовувався до 01.12.2015 року), було визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Виходячи з викладеного, індексація грошового забезпечення, як складової грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі № 815/2590/18 зазначив, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005 року).

Як вказано вище, відповідач зазначає про те, що з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, оскільки у період з січня 2016 по лютий 2018 року можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у Міноборони не було.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування суми індексації грошового забезпечення, що є предметом спору в даній справі.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 з приводу офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено про те, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій стосовно оплати їх праці, а отже, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

У постанові від 23.09.2020 року у справі № 620/3282/18 Верховний Суд зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що відсутність бюджетного фінансування відповідача не позбавляє позивача права на отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення, а також не звільняє відповідача від обов`язку ці суми виплачувати.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що виплата індексації грошового забезпечення має здійснюватися за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, а обмежене фінансування жодним чином не може впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення у належному розмірі.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, які були викладені у постанові від 23.10.2019 року у справі № 825/1832/17.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року включно, є обгрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача при нарахуванні індексації застосувати в якості базового місяця січень 2008 року, суд зазначає, що предметом спору в межах цієї частини позовних вимог є правомірність/неправомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення позивача за вказаний період та, як наслідок, не виплата нарахованої за цей період суми індексації, при цьому порядок розрахунку суми індексації на виконання цього рішення, в тому числі в частині визначення базового місяця, не є спірним у межах цієї справі, так як цей розрахунок відповідачем ще не проведений.

Отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як вже було вказано, згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 08.12.2015 року та посвідченням серії НОМЕР_4 від 01.07.2022 року позивач є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до п. п. 9, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, а також учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору за даною позовною заявою.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати ним понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись положеннями Конституції України, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", "Про індексацію грошових доходів населення", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Донецького зонального відділу військової служби правопорядку Збройних сил України стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року включно.

Зобов`язати Донецький зональний відділ військової служби правопорядку Збройних сил України (код згідно з , місцезнаходження: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, буд. 18/1) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Повне судове рішення складене 31 жовтня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч