Справа № 560/8311/22
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8311/22
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправним, скасувати наказ командира Військової частити НОМЕР_1 від 22.06.2022 року №122 "Про виплату грошового забезпечення членам сімей безвісно відсутніх військовослужбовців";

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , зниклого безвісті солдата ОСОБА_3 , в рівних частках для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як представника неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ;

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_3 , який зник безвісті 11 травня 2022 під час виконання завдань, пов`язаних із забезпеченням заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії. У червні 2022 позивачка звернулась із заявою до Військової частити НОМЕР_1 , де проходив службу її син, щодо перерахування їй належного йому грошового забезпечення. Військова частина відмовила у здійсненні виплат як члену сім`ї безвісно зниклого військовослужбовця та повідомила про те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення забезпечити виплату грошового забезпечення, яке належало ОСОБА_3 , його колишній дружині ОСОБА_5 як представнику його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Позивачка вважає наказ протиправним, оскільки, на її думку, грошове забезпечення військовослужбовця повинне у рівних частках розподілятись між нею та ОСОБА_5 як представником дитини. Зазначає також про те, що її син постійно проживав у одному помешканні з позивачкою, відтак їй належить право на отримання коштів. Позивачка покликається на норми спадкового права, як і на ту обставину, що її син був позбавлений батьківських прав щодо дитини, а також на те, що на користь дитини призначена виплата аліментів, нарахування яких на цей час продовжується.

У відзиві Військова частина НОМЕР_1 позов не визнає, зазначаючи про те, що поняття спадщини відносно солдата ОСОБА_3 не застосовується, оскільки він офіційно визнаний особою зниклою безвісті, а не померлим. Відповідач зазначає, що Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, передбачає, що виплата грошового забезпечення безвісті відсутнього військовослужбовця здійснюється таким членам сімей: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Оскільки ОСОБА_3 хоч і не перебував у шлюбі, однак є батьком неповнолітньої дитини, його грошове забезпечення правомірно отримує законний представник дитини, тобто її мати. Одночасно з цим, та обставина, що ОСОБА_3 був позбавлений батьківських прав, не позбавляє його дитину права на належне утримання. Вважаючи наказ правомірним, у позові просить відмовити.

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що відповідач не взяв до уваги те, що за рахунок коштів, які належали її сину, мати дитини ( ОСОБА_5 ) забезпечує утримання не лише дитини, але і членів своєї нової сім`ї, тобто має місце нецільове витрачання коштів.

Судом до участі у справі залучено ОСОБА_5 у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. Пояснень по суті спору третя особа не надала.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього НОМЕР_3 .

24.02.2022 ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022.

31.05.2022 на адресу ОСОБА_1 надійшло сповіщення Хмельницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 28.05.2022 № 2604, в якому зазначалось про те, що її син зник безвісті 11 травня 2022 під час виконання завдань забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації.

У червні 2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Військової частини НОМЕР_1 щодо перерахування їй коштів ( грошового забезпечення), які належали її сину.

07.07.2022 позивачка отримала відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 за №780, де повідомлялось про те, що наказом командира військової частини прийняте рішення про виплату цих коштів ОСОБА_5 , як представнику неповнолітньої дитини військовослужбовця - ОСОБА_4 . На цій підставі позивачці відмовлено у задоволенні її клопотання.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 № 122 "Про виплату грошового забезпечення членам сімей безвісно відсутніх військовослужбовців" відповідно до пункту 6 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або безвісно відсутніх", прийняте рішення про виплату щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_3 , як представнику його неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , до настання обставин, визначених п. 6 статті 9 Закону України №2011-XII та пунктом 6 Порядку №884.

Оцінюючи правомірність спірного наказу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" особа вважається зниклою безвісті за особливих умов до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців:

- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним);

- або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців;

- або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Відповідно до статті 4 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Таким чином, виплата грошового забезпечення батькам зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Натомість, ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , відтак першочергове право на отримання грошового забезпечення має законний представник дитини, тобто її мати.

Суд відхиляє покликання позивачки на норми цивільного кодексу України в частині положень, які визначають питання спадкування за законом, позаяк ОСОБА_3 не визнаний померлим, а є безвісті зниклим. Зважаючи на це, норми стосовно рівних часток із іншими спадкоємцями за законом у даному випадку не застосовуються.

Доводи позивачки про те, що вона постійно проживала із сином підтверджуються відповідною довідкою, однак для вирішення спору це значення не має, оскільки військовій частині не надані докази того, що вона перебувала на утриманні сина і він є її годувальником.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_3 був позбавлений стосовно дитини батьківських прав, суд встановив, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.09.2019 по справі № 686/6986/19 ОСОБА_3 було позбавлено батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 . Також встановлено, що на користь дитини зі ОСОБА_3 стягуються аліменти.

У той же час, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Отже, відповідно до положень цієї статті за батьком неповнолітньої дитини зберігається обов`язок щодо її забезпечення. Вимоги Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх також не встановлюють будь - яких винятків стосовно дітей, батьки яких позбавлені батьківських прав.

Продовження нарахування на користь дитини аліментів також не впливає на законність спірного наказу.

Суд критично оцінює доводи позивачки стосовно того, що ОСОБА_5 як представник неповнолітньої дитини у нецільовий спосіб використовує отримані від ОСОБА_3 виплати, утримує за рахунок них інших осіб, допускає безпідставне збагачення тощо, адже такі доводи не підтверджені будь-якими належними доказами і до питань права відношення не мають.

Відтак, враховуючи те, що спірним наказом Військової частини НОМЕР_1 виплату грошового забезпечення військовослужбовця призначено належній особі, яка має на це право, і підстав для визнання його протиправним судом не встановлено, позов у цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Що стосується похідних вимог щодо зобов`язання відповідача проводити виплату коштів у рівних частках на користь позивачки та третьої особи без самостійних вимог, а також щодо зупинення виплати коштів на користь ОСОБА_5 , у задоволенні цих вимог також слід відмовити через їх безпідставність та оскільки вони прямо випливають з вимоги щодо оскарження спірного наказу.

Оскільки відповідач довів правомірність своїх дій і ознаки протиправності наказу та дій останнього судом не встановлені, у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 листопада 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина № НОМЕР_2 Міністерства оборони України (АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5)

Головуючий суддя І.С. Козачок