Справа № 380/10482/22
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Львівської митниці щодо неповернення ОСОБА_1 автомобіля "VOLKSWAGEN PASSAT", номер кузова НОМЕР_1 , (рік випуску 1999) відповідно до постанови Галицького районного суду м.Львова від 08.10.2019 року у справі № 461/3938/19;

- зобов`язати Львівську митницю повернути ОСОБА_1 , автомобіль "VOLKSWAGEN PASSAT", номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 1999) відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 року у справі № 461/3938/19.

Ухвалою судді від 04.08.2022 позовну заяву залишено без руху

Ухвалою від 17.08.2022 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

Ухвалою від 09.09.2022 суддя відмовила у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.10.2019 згідно з постановою Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/3938/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 484 МК України було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Також судом постановлено вилучений відповідно до протоколу автомобіль повернути ОСОБА_1 06.11.2018 Львівський апеляційний суд апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС України залишив без задоволення, постанову Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 без змін. Однак незважаючи на рішення судів про повернення позивачу автомобіля, Львівська митниця автомобіль не повернула, мотивуючи тим, що позивач повинен провести митне оформлення вказаного автомобіля, тобто сплатити митні платежі та кошти за стоянку автомобіля. Позивач вказує, що вищевказаний автомобіль придбаний на українській реєстрації у громадянина, який пред`явив посвідчення водія на прізвище ОСОБА_2 , житель с. Зубра Пустомитівського району. Вважає, що оскільки не придбавав автомобіль за межами України у нього відсутні документи, які би давали право на митне оформлення автомобіля. Також згідно з поданою заяви до Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області щодо можливого вчинення шахрайських дій гр. ОСОБА_2 по відношенню до позивача 28.01.2020 внесені відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження № 000119 за ознаками кримінального провадження,передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. На даний час у вказаному кримінальному провадженні проводяться слідчі дії.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 13.09.2022 (вх. № 59008), у якому зазначає, що 06.11.2022 Львівський апеляційний суд виніс постанову по справі № 461/3938/19, якою апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишив без задоволення, а постанову Галицького районного суд міста Львова від 08.10.2019 - без змін. 20.11.2019 громадянином ОСОБА_1 , на Львівську митницю ДФС подано заяву, щодо повернення автомобіля а саме: автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, номер кузова НОМЕР_2 , колір червоний, вилученого відповідно до протоколу про порушення митних правил №1587/20900/19 від 09.03.2019. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , керівником Львівської митниці ДФС дозволено видачу автомобіля зі складу митниці після його митного оформлення. Відповідно до п.2 та п.3 розділу III Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №731 від 15.06.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 липня 2012 р. за №1140/21452 витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесениму справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику. Розрахунковий строк зберігання для обчислення витрат в такому випадку обраховується, починаючи з одинадцятого дня з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі про порушення митних правил, і закінчується датою видачі товарів та/або транспортних засобів власнику або вповноваженій ним особі. День видачі зі складумитного органу товарів, транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається. Постанова Галицького районного суду міста Львова від 08.10.2019 у справі № 461/3938/19 набрала законної сили 06.11.2019. На підставі наявних документів, плата за зберігання автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, номер кузова НОМЕР_2 , має бути в повному обсязі сплачена ОСОБА_1 на рахунок Львівської митниці при фактичному отриманні майна після митного оформлення вищезазначеного автомобіля. Просись відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив від 28.09.2022 (вх. № 62051), у якій зазначає, що згідно з постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 у справі № 461/3938/19 (а не у 2022 році як зазначено у відзиві) було постановлено рішення повернути позивачеві автомобіль і вказане рішення залишив в силі Львівський апеляційний суд згідно з постановою від 06.11.2019. Однак рішення судів Львівська митниця не виконує, посилаючись на те, що позивач зобов`язаний сплатити кошти за стоянку автомобіля та провести митне оформлення автомобіля. Проте як зазначено у позовній заяві у позивача відсутні документи придбання автомобіля за межами України, які би давали підстави провести розмитнення автомобіля, оскільки автомобіль позивач придбав на українській реєстрації. Окрім того зазначає про те, що автомобіль який вилучений в позивача є речовим доказом у кримінальному провадженні, так і можливо знаряддям вчинення шахрайських дій. Відтак вказаний автомобіль повинен зберігатися у Пустомитівському ВП, чи бути переданий позивачу на зберігання до вирішення матеріалів кримінального провадження по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.06.2019 у справі № 461/3938/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 484 МК України та конфісковано транспортний засіб марки "VOLKSWAGEN PASSAT", номер кузова НОМЕР_2 , рік випуску 1999.

Постановою Львівського апеляційного суду 22.07.2019 апеляційну скаргу адвоката Лущанця М.В. захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Галицького районного суду м. Львова від 04.06.2019 щодо ОСОБА_1 скасовано, матеріали справи №461/3938/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 484 МК України повернуто Львівській митниці ДФС через Галицький районний суду м. Львова для належного оформлення.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 у справі № 461/3938/19, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 06.11.2019 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачене ст. 484 Митного кодексу України закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вважаючи протиправними дії Львівської митниці щодо неповернення позивачу автомобіля відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 року у справі № 461/3938/19, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Тобто, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 09.07.2019 у справі № 826/17587/18, від 31.07.2019 у справі № 803/688/18, від 23.07.2020 у справі № 661/89/17, від 24.07.2020 у справі № 501/2172/15-а, Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Водночас, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постанові ВерховногоСуду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 580/3376/20.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи предмет спору в даній справі та зміст позовної заяви, суд дійшов висновку, що даний спір фактично спрямований на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 08.10.2019 у справі № 461/3938/19.

Крім того, в якості підстави позову позивач зазначив саме невиконання вищевказаного рішення.

Враховуючи викладене, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Отже, позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

В свою чергу, позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. У задоволенні ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03.11.2022.

Суддя Кедик М.В.