Справа № 380/9201/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9201/22 пров. № А/857/12114/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Глушко І.В.,
суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року (головуючий суддя Грень Н.М., м.Львів) у справі № 380/9201/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

04.07.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 108 305,60 (сто вісім тисяч триста п`ять) гривень, 60 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот гривень) 00 коп.
Позов обгрунтовує тим, що 04.01.2019 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. На момент виключення зі списків особового складу з ОСОБА_1 не було проведено повного розрахунку, а саме: Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 23971,62 грн. була виплачена 29.11.2019, що підтверджується випискою АТ КБ "Приватбанк" від 16.03.2021; Індексація грошового забезпечення у розмірі 84346,14 грн. яка була виплачена 27.06.2021 року, що підтверджується випискою АТ КБ "Приватбанк" від 28.06.2022 року. Відтак, повний розрахунок із позивачем проведено лише 28.06.2022 року. Загальна сума виплат, які не було здійснено на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби становить 108317,76 грн. Оскільки станом на дату виключення із списків особового складу частини - 04.01.2019 р. відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум завершена 28.06.2022, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КзПП, пункту 242 розділу XII "Звільнення з військової служби" Положення № 1153/2008. Тому період з 05.01.2019 по 28.06.2022 включно є періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки 04.01.2019 є останнім робочим днем позивача, а останнім днем такого розрахунку є саме 28.06.2022 - день коли позивач фактично отримав кошти у своє володіння, тобто з ним проведено остаточний розрахунок.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року залишено позов без розгляду в частині позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (з 29.11.2019- компенсація за невикористані дні додаткової відпустки).
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказує, що Військовою частиною НОМЕР_1 НГ України останню виплату позивачу індексації грошового забезпечення було здійснено 27.06.2022 р., тобто проведено остаточний розрахунок при звільненні, а тому строк звернення позивача до суду слід обраховувати саме з цієї дати.
У відповідності до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 залишено позовну заяву без руху в частині позовних вимог та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку в частині позовних вимог Позовну заяву в частині позовних вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
На виконання вимог ухвали суду представником позивача було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви від 29.06.2022 (вх. № 50118). Заява обґрунтована тим, що позивач, вважаючи порушеними його права на своєчасний та повний розрахунок при звільненні звернувся до суду у межах місячного строку від дати саме остаточного розрахунку, в обґрунтування чого надав докази, що відповідач при виключенні із списків особового складу із затримкою розрахунку виплатив заборгованість всіх належних сум. Позивач вважає, що у спірних правовідносинам, щодо застосування приписів ст. ст. 116 та 117 КЗпП України юридично значимими фактами є дата звільнення позивача із військової служби, із яким виникає обов`язок провести повний розрахунок і факт проведення остаточного розрахунку, тобто виплата всіх належних сум, із настанням якого припиняється триваюче правопорушення. Позивач не вважає, що звернення до суду мало місце поза строками визначеними законодавством, оскільки остаточний розрахунок, тобто виплату усіх належних сум проведено лише 28.06.2022.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Частина 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції на час виключення позивача зі списків) передбачала, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Частина друга статті 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої статті 233 КЗпП України стосуються виключно звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати.
З Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 вбачається, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Колегія суддів зазначає, що позивача виключено зі списків особового складу 04.01.2019, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 28.06.2022 - індексація грошового забезпечення у розмірі 84346,14 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 28.06.2022; 29.11.2019 року - компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 23971,62 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 28.06.2022.
Апеляційний суд звертає увагу, що розраховуючи компенсацію середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивач вказує загальну суму 108317,76 грн (компенсація за невикористані дні додаткової відпустки; індексація грошового забезпечення). Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позивач до суду з вимогою в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - компенсація за невикористані дні додаткової відпустки звернувся лише 01.07.2022, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі № 380/9201/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний