Справа № 380/10659/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Мегапромбудімпекс» (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 22 лютого 2022 року № 344712 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 22 лютого 2022 року № 344713 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 22 лютого 2022 року № 344714 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» суму судового збору у розмірі 7443,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувані постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22 лютого 2022 року № 344712, № 344713 та № 344714 (далі також постанови № 344712, № 344713 та № 344714 відповідно) є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на наступне.

Щодо постанови № 344712 позивач зазначає таке. Цією постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 13 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за невиконання припису № 0360201 та накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 680,00 грн. Однак припис № 0360201 був винесений за відсутності уповноваженої особи позивача та рекомендованим листом на його адресу не надсилався. У постанові № 344712 зазначений транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , який є іншим, ніж той, що вказаний у приписі № 0360201. Зі змісту цієї постанови слідує, що перевірка проводилась 21 січня 2022 року, а не 18 червня 2021 року, як про це вказано у приписі № 0360201. Таким чином, постанова № 344712 винесена на підставі припису № 0360201, в якому виявлені інші порушення, ніж ті, які передбачені цією постановою, тому така є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо постанови № 344713 позивач зазначає таке. Цією постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, та накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. Позивач вказує, що не погодившись з результатами первинного габаритно-вагового контролю, скористався правом на здійснення повторного габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідно до встановлених нормативів і при повторному зважуванні навантаження на одиночну вісь складало 11,330 тонн, а не 11,910 тонн, як зазначено в акті № 313361 від 21 січня 2022 року, що є перевищенням норми на 3 відсотки, а не на 8,27 відсотків відповідно. Позивач стверджує, що якщо перевезення вантажів здійснюється з перевищеними габаритами або ваговими обмеженнями, то обов`язковим документом є дозвіл, якщо ж перевищення габаритних або вагових обмежень становить менше 5 відсотків документ про внесення плати за проїзд. Оскільки навантаження на одиночну вісь перевищило 3 відсотки, то достатнім документом для перевізника є не дозвіл, а документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів. Законодавець також відокремив відповідальність за перевищення ваги неподільного вантажу без відповідного дозволу та за перевищення ваги подільного вантажу, на перевезення якого раніше дозвіл не вимагався. Позивач здійснював перевезення щебню, який є за своїм характером є подільним вантажем. Оскільки перевезення щебню з перевищенням габаритно-вагових норм забороняється, а видача дозволу на перевезення щебню, який є подільним вантажем, чинним законодавством не передбачена, то порушення позивачем приписів статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», як підстава для притягнення до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу відповідно до абзацу 14 частини 1 статті 60 цього Закону, відсутня. З цього приводу позивач покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 814/1460/16. Також позивач відзначає, що у статтях 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» серед переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів відсутні документи про режим праці та відпочинку водіями транспортних засобів. Тому відсутність таких документів у водія на момент проведення перевірки не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо постанови № 344714 позивач зазначає таке. Цією постановою позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу. Позивач вказує, що у спірному випадку відповідач не взяв до уваги другий талон зважування транспортного засобу від 21 січня 2022 року об 11:33 год. відповідно до якого навантаження на одиночну вісь складає 11,330 тонн, що не перевищує показник у 5 відсотків. З огляду на це у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення позивача до відповідальності на підставі абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, позивач звертає увагу на те, що ані в довідці № 0074331 від 21 січня 2022 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ані в акті № 0054610 від 21 січня 2022 року немає жодного посилання на зважувальне обладнання, відповідність ваг, на яких здійснювалось зважування, встановленим нормам, пройденим повіркам та з належним свідоцтвом, яке було використане посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу.

З огляду на викладене просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач проти позову заперечує з наступних підстав.

Щодо постанови № 344712 відповідач зазначає таке. Ця постанова винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а саме за невиконання позивачем припису щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт № 0360201. Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 13 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо постанови № 344713 відповідач зазначає таке. За змістом статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У контексті абзацу другого частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідні записи щодо режиму праці та відпочинку водіїв є іншими документами, передбаченими законодавством, а саме Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340 (далі Положення № 340), та повинні бути пред`явленими особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху. З цього приводу відповідач покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17. Відтак з порушенням вимог Положення № 340 у водія транспортного засобу, який належить позивачу, на момент проведення перевірки були відсутні відповідні записи щодо обліку режиму праці та відпочинку водія, тому твердження позивача про те, що ним під час проведення перевірки були надані усі необхідні документи є хибними.

Щодо постанови № 344714 відповідач зазначає таке. Відповідач уважає, що позивач свідомо здійснював перевезення подільного вантажу (щебеню) з перевищенням нормативно-вагових параметрів. Чинним законодавством передбачено обов`язок перевізника забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху. Зміщення вантажу, та як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень є порушенням. Відповідач зазначає, що перше зважування транспортного засобу позивача відбулося об 11:06 год. та виявило факт навантаження на одиничну вісь 11910,00 кг. Наступне зважування відбулося об 11:33 год., тобто через 27 хвилин після першого зважування. Вказаного часу цілком достатньо для часткового розвантажування транспортного засобу. Відповідач зауважує, що є незрозумілим те, чому водій транспортного засобу позивача одразу не ініціював повторне зважування. За цих обставин виникають сумніви у тому, що позивач не здійснив часткове розвантажування транспортного засобу з метою уникнення відповідальності. Цього часу більш ніж достатньо для проведення певних маніпуляцій стосовно транспортного засобу, який підлягав зважуванню, для зменшення його габаритно-вагових параметрів. Відповідач стверджує, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво про періодичну повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки у зв`язку із чим є придатними до застосування. Законодавством України не закріплено обов`язку уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті вписувати в акт чи в довідку здійснення габаритно-вагового контролю будь-які відомості чітко не передбачені чинними нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій додатково, крім аргументів, наведених у позовній заяві, вказує, що твердження відповідача про часткове розвантажування транспортного засобу та маніпуляції водія стосовно зменшення його габаритно-вагових параметрів є припущеннями, які не підтверджені жодними доказами. Зазначає, що провівши повторний габаритно-ваговий контроль та встановивши, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу не перевищує відсотків відповідач не мав правових підстав для притягнення позивача до відповідальності. Стверджує, що здійснюючи перевезення подільного вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм без плати за проїзд, повинен нести відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд у подвійному розмірі. Відзначає, що водій транспортного засобу Volvo, номерний знак НОМЕР_1 при проведені перевірки 21 січня 2022 року надав, крім документів, визначених у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», також карту водія, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, однак контролюючий орган вказані документи не взяв до уваги, у зв`язку з чим водій відмовився від підпису.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 10 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

21 січня 2022 року о 11 год. 06 хв. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області на підставі направлення на перевірку від 17 січня 2022 року № 012809 проведено перевірку (місце перевіри ППГВМ а/д М-30 км 191 + 380) додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом транспортним засобом марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належить Приватному підприємству «Мегапромбудімпекс».

За результатами перевірки складено акт № 313631, у якому зазначено таке: під час перевірки виявлено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», Наказу № 340 від 07 червня 2010 року, Наказу № 385 від 24 червня 2010 року, а саме при перевезенні вантажів згідно ТТН від 21 січня 2022 року № ТН21-01-03, при проходженні ГВК на момент перевірки виявлено перевантаження на одиночну вісь становить 11 тонн 910 кг, що на 8,27 відсотка більше від нормативно допустимого згідно з пунктом 2.25 Правил дорожнього руху; у водія відсутні відомості щодо обліку праці та відпочинку водія за 21 січня 2022 року та попередні 28 днів. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема абзацу 14 частини першої статті 60, згідно з яким встановлено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу та абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» згідно з яким встановлена відповідальність у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Також за результатами перевірки транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області складено:

- довідку № 0074531 від 21 січня 2022 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю відповідно до якої навантаження на осі (тонн): 1) 6,76; 2) 11,91; 3) 6,38; 4) 6,60; 5) 7,03;

- акт № 0054610 від 21 січня 2022 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (нормативно допустима маса 40,00 тонн, фактична 38,680 тонн, відстані між осями: 3,5 м, 3,76 м, 1,33 м, 1,33 м, нормативно допустиме особове навантаження: 11,00 тонн, 11,00 тонн, 7,33 тонн, 7,33 тонн, 7,33 тонн, фактичне: 6,70 тонн, 11,91 тонн, 6,38 тонн, 6,60 тонн, 7,03 тонн.

22 лютого 2022 року Начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс:

1) постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344712, якою постановив стягнути з Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» (транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 680,00 гривень за порушення: невиконання перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю (припис № 0360201), відповідальність за яке передбачена абзацом 13 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

2) постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344713, якою постановив стягнути з Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» (транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень за порушення: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

3) постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344714, якою постановив стягнути з Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» (транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 8500,00 гривень за порушення: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач, уважаючи вказані постанови протиправними та такими, що їх належить скасувати, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанов Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22 лютого 2022 року № 344712, № 344713 та № 344714.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне відзначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг, визначає Закон України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-ІV (далі Закон № 2862-ІV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Окрім цього, спірні правовідносини регламентовані Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила дорожнього руху, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року (далі Правила № 30, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року (далі Порядок № 879, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі Порядок № 1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі Положення № 103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Так, Укртрансбезпека відповідно до підпунктів 2, 15 пункту 5 Положення № 103 відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України 02 грудня 2021 року № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.

Згідно з додатком до цього розпорядження утворено шляхом реорганізації Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, зокрема Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області як територіальний орган Державної служби з безпеки на транспорті.

Таким чином, Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області надано право здійснювати державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, зокрема у частині габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.

Оцінюючи правомірність постанови № 344712, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 31 Порядку № 1567 (в редакції, чинній на момент винесення припису) за результатами розгляду справи про порушення керівник органу державного контролю або його заступник за наявності підстав виносить припис щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Припис підлягає обов`язковому виконанню в зазначений у ньому строк. Про виконання припису уповноважена особа суб`єкта господарювання повинна письмово повідомити керівникові органу державного контролю.

Припис складається за формою згідно з додатком 6 у двох примірниках, один з яких видається уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Абзацом 13 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за невиконання перевізниками або їхніми представниками приписів органів державного контролю щодо усунення порушень транспортного законодавства - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою № 344712 позивача притягнуто до відповідальності, яка передбачена абзацом 13 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за невиконання припису № 0360201 та накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 680,00 грн.

Зі змісту вказаного припису слідує, що у результаті перевірки, проведеної 18 червня 2021 року, виявлені такі порушення (транспортний засіб Scania НОМЕР_3 , водій Халажія Н):

- не забезпечено наявність у водіїв належно оформлених документів, передбачених статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- не забезпечено виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 в частині перевезення вантажу без перевищення допустимої величини навантаження на осі КТЗ.

Виявлені порушення вказано усунути до 14 вересня 2021 року.

Як установлено судом з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, припис № 0360201 був винесений у відсутності уповноваженої особи позивача, уповноваженій особі Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» під розписку не вручався чи на адресу рекомендованим листом з повідомленням вказаного підприємства не надсилався, а був отриманий останнім лише у відповідь на адвокатський запит від 02 червня 2022 року.

Оскільки оскаржувана постанова № 344712 винесена за невиконання припису № 0360201, докази обізнаності позивача з яким у матеріалах справи відсутні, то наявні підстави стверджувати про позбавлення Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» можливості виконати такий припис у зазначений у ньому строк або ж оскаржити його у разі незгоди з ним.

За таких обставин суд уважає, що постанова № 344712 є протиправною та підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність постанови № 344713, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вказаних положень статті 48 Закону № 2344-III слідує, що перелік документів, визначений зазначеною нормою для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, не є вичерпним.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2) (далі Положення № 340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно з визначенням, наведеним у абзаці дванадцятому пункту 1.5 Положення № 340, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких ТЗ та про певні періоди роботи їх водіїв.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Своєю чергою Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385:

контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з положеннями пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно частиною 3 статті 10 цієї Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи пункту «а» частини 1 статті 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що водії, які здійснюють перевезення на вантажних автомобілях з повною масою понад 3,5 тонн, зобов`язані мати при собі діючий та повірений тахограф. У разі, якщо транспортний засіб не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Аналогічний підхід щодо застосування вказаних норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 823/1199/17, який з огляду на частину 5 статті 242 КАС України враховується судом.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17 вказано, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24 червня 2010 року, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07 червня 2010 року.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги те, що згідно з відомостями Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 маса транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 із вантажем становила понад 3,5 тонн, то зазначений транспортний засіб повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом, а водій цього транспортного засобу повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа.

В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 313631 від 21 січня 2022 року встановлено, що у водія відсутні відомості щодо обліку праці та відпочинку водія за 21 січня 2022 року та попередні 28 днів.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач стверджує, що водій транспортного засобу Volvo, номерний знак НОМЕР_1 при проведені перевірки 21 січня 2022 року надав, крім документів, визначених у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», також карту водія, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, однак контролюючий орган вказані документи не взяв до уваги, у зв`язку з чим водій відмовився від підпису.

Такі доводи позивача суд оцінює критично, зважаючи на таке.

По-перше суд відзначає, що у позовній заяві (а.с.5) позивач вказує, що водій транспортного засобу VOLVO, номерний знак НОМЕР_5 з причепом «REISCH», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 , надав для перевірки посадовим особам наступні документи: посвідчення водія серія і номер посвідчення НОМЕР_6 , видані 13 жовтня 2012 року категорії А1, А, В1, В, C1, С, D1, D, BE, C1, Е, СЕ, D1E, DE, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_5 , серії НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу спеціалізованого напівпричіпа марки «REISCH», номерний знак НОМЕР_2 серії НОМЕР_8 , товарно-транспортну накладну № ТН21-01-03 21 січня 2022 року, договір оренди транспортного засобу № 01/11-20 від 01.11.2020 року, акт приймання-передачі в оренду транспортних засобів від 01 листопада 2021 року та акт приймання-передачі в оренду транспортних засобів від 10 листопада 2020 року.

Тобто, як видно зі змісту наведеного переліку документів, що вказаний у позовній заяві, серед таких відсутні: карта водія, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР. Про подання цих документів при проведенні перевірки позивач вказує вже у відповіді на відзив на позовну заяву.

Більше того, у позовній заяві позивач, аргументуючи свою правову позицію стверджує, що у статтях 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» серед переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів відсутні документи про режим праці та відпочинку водіями транспортних засобів. Тому, на переконання позивача, відсутність таких документів у водія на момент проведення перевірки не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За таких обставин суд висновує, що твердження позивача у частині подання ним при проведенні перевірки вказаних у відповіді на відзив документів не узгоджуються між собою та є суперечливими, адже в одному випадку позивач не зазначає про подання таких документів, доводить, що їх відсутність у водія на момент проведення перевірки не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а в іншому випадку стверджує, що такі документи були подані, однак контролюючий орган їх не взяв до уваги.

По-друге, суд відзначає, що долучений позивачем разом із відповіддю на відзив протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу ідентифікаційний номер НОМЕР_9 датований 04 серпня 2022 року, а картка водія ОСОБА_2 10 лютого 2022 року.

Оскільки перевірку транспортного засобу позивача проведено 21 січня 2022 року, то вказані документи з огляду на дати їх виготовлення не могли бути надані водієм при проведенні цієї перевірки. При цьому суд зауважує, що заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, позивачем разом із відповіддю на відзив так і не долучені.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про невиконання позивачем вимог, установлених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», в частині подання при проведенні перевірки визначених цією статтею документів.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено здійснення транспортним засобом позивача вантажних перевезень без оформлення необхідних документів, які передбачені законодавством, що є складом правопорушення, за яке абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, постанова № 344713 є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Оцінюючи правомірність постанови № 344714 суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону № 3353-ХІІ до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

За приписами частини другої статті 29 Закону № 3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до підпунктів 2 5 пункту 2 Порядку № 879:

- вимірювання (зважування) процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

- габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

- дозвіл на рух єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку № 879).

За змістом пунктів 15 - 16-1 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з абзацом першим пункту 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 22 Порядку № 879).

Пунктом 23 Порядку № 879 передбачено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух (пункт 24 Порядку № 879).

За змістом пунктів 26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 31-1 Порядку № 879 передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг (абзац перший пункту 32 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 37 Порядку № 879 учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ дозволяє дійти висновку, що підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, передбаченого цією нормою, є перевищення ним встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Суд встановив, що в акті перевірки № 313631 від 21 січня 2022 року зафіксовано, що осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, становить 11,910 тонн, що на 8,27 відсотка перевищує нормативне.

В той же час як слідує з матеріалів справи за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 сформовано два талони зважування:

- талон зважування № 11 від 21 січня 2022 року об 11:06 год., на підставі якого було складено акт № 0054610 від 21 січня 2022 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку № 0074531 від 21 січня 2022 року про результати габаритно-вагового контролю;

- талон зважування № 13 від 21 січня 2022 року об 11:33 год., який сформовано за результатами повторного зважування.

У першому талоні вказано, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становить 11,910 тонн;

У другому талоні вказано, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становить 11,330 тонн.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що повторне зважування транспортного засобу могло відбутись унаслідок вжиття водієм заходів для усунення виявленого порушення з метою уникнення відповідальності.

Суд критично оцінює такі твердження відповідача, оскільки матеріали перевірки таких відомостей не містять.

Повторне зважування також могло відбутись внаслідок незгоди водія з результатами попереднього зважування, про що й власне зазначає позивач у позовній заяві.

При цьому суд відзначає, що повторне зважування транспортного засобу позивача здійснене за місцем первинного зважування (ППГВМ а/д М-30 км 191 + 380), у тому ж режимі (динамічний) та на тих же вагах (№ 2128), а також за присутності інспекторів, які проводили первинне зважування. Крім того, повторне зважування проведене протягом не більше однієї години з моменту заїзду транспортного засобу на ваги, що відповідає вимогам пункту 16-1 Порядку № 879.

За таких обставин сумніви щодо наявності вини у вчиненому порушенні суд тлумачить на користь позивача, оскільки всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України відповідач не надав аргументованих та підтверджених доказами пояснень щодо внесення в довідку № 0074531 від 21 січня 2022 року про результати габаритно-вагового контролю вагових параметрів транспортного засобу саме за першим зважуванням.

Отже, довідка № 0074531 від 21 січня 2022 року про результати габаритно-вагового контролю не може вважатись належним доказом на підтвердження вини позивача у вчиненому правопорушенні.

Разом з тим при повторному зважуванні навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становить 11,330 тонн, що на 330 кг більше від нормативно допустимого.

У відсотковому співвідношенні таке перевищення складає 3 відсотки.

Оскільки санкція абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством вагових норм більше 5 відсотків, а у спірному випадку таке перевищення склало 3 відсотки, то до позивача не може бути застосовано відповідальність на підставі вказаної норми закону.

За таких обставин постанова № 344714 є протиправною та підлягає скасуванню.

В той же час твердження позивача про те, що здійснюючи перевезення подільного вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм без плати за проїзд, він в силу вимог пункту 31.1 Прядку № 879 повинен нести відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд у подвійному розмірі, що виключає притягнення його до відповідальності на підставі абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ, суд відхиляє оскільки підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, передбаченого цією нормою, є перевищення ним встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Тобто, встановлена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ відповідальність автомобільного перевізника у вигляді адміністративно-господарського штрафу настає незалежно від виду вантажу, який перевозиться (подільний/неподільний) за умови, що такий вантаж перевищує габаритно-вагові норми більш ніж на 5 відсотків.

Покликання позивача з цього приводу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 814/1460/16, суд оцінює критично, оскільки така висловлена Верховним Судом за іншого правого регулювання, а саме редакції абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ до внесення до неї змін Законом № 1534-IX від 03 червня 2021 року, яка встановлювала відповідальність автомобільного перевізника за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Тому така правова позиція не є релевантною до цієї справи.

Посилання позивача на те, що ані в довідці № 0074331 від 21 січня 2022 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ані в акті № 0054610 від 21 січня 2022 року немає жодного посилання на зважувальне обладнання, відповідність ваг, на яких здійснювалось зважування, встановленим нормам, пройденим повіркам та з належним свідоцтвом, яке було використане посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, суд до уваги не бере, оскільки чинним законодавством України не встановлено обов`язку для уповноважених осіб Державної служби України зазначати такі відомості в акті чи в довідці про результати габаритно-вагового контролю.

Разом з тим у матеріалах справи міститься Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (чинне до 20 грудня 2022 року) щодо засобу зважування Вага автомобільна для зважування ДТЗ у русі.

Тобто, позивач міг скористатися правом на отримання на місці зважування документів, що стосуються зважувального пристрою, проте таким правом не скористався. Доказів відмови у наданні таких документів позивачем суду не надано.

Тому вказані аргументи позивача, якими він обґрунтовує протиправність постанови № 344714, суд відхиляє.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява № 4909/04) відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344712 від 22 лютого 2022 року та № 344714 від 22 лютого 2022 року є протиправними, а тому їх належить скасувати. Постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344713 від 22 лютого 2022 року є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжного доручення № 4547 від 18 липня 2022 року при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 7443,00 грн, відтак, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, який виступав відповідачем у справі, на користь позивача належить стягнути 4962,00 грн сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» (вул. Зубрівська, 34Г/5, м. Львів, 79066) до Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (вул. Львівська, 659А/2, м. Городок, Львівська область, 81500) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344712 від 22 лютого 2022 року та № 344714 від 22 лютого 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (вул. Львівська, буд. 659А, кв. 2, м. Городок, Львівська область, 81500) на користь Приватного підприємства «Мегапромбудімпекс» (вул. Зубрівська, буд. 34Г/5, м. Львів, 79066, ) 4962,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 02 листопада 2022 року.

Суддя Клименко О.М.