Справа № 490/8718/21
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/77/2022 Справа № 490/8718/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

іменем України

20.10.2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого - судді Гуденко О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового ) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

13.10.2021 року ОСОБА_1 - Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що 06.10.2021 року поліцейським УПП в Миколаївській області Шевчук О.В. було винесено постанову серії БАА №145887 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

Позивач вказує, що вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, так як правопорушення не зафіксоване в автоматичному режимі та будь-якої іншої фіксації, поліцейським під час винесення постанови не надано жодних допустимих та належних доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення. Просить вказану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУАП.

23.09.2022 року УПП в Миколаївській області Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив відмовити в задоволення позову повністю, вказуючи про те, що Позивач - ОСОБА_1 06.10.2021 року керуючи автомобілем ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України, після чого бу зупинений транспортний засіб та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме п. 2.9 (в) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП, було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, роз`яснивши Позивачу ст. 268 КУпАП його права та обов`язки та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. Позивача було ознайомлено з постановою відповідно до ст. 285 КУпАП, однак ним не було надано жодного підтвердження, щодо спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху.

19.01.2022 року Позивач усунув недоліки та надав до суду квитанцію про сплату судового збору в сумі 454 грн.

Ухвалою суду від 20.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Судом установлено, документально підтверджено постановою серії БАА №145887 від 06.10.2021 року поліцейського УПП в Миколаївській області Шевчук О.В. факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 850 грн за те, що він 06.10.2021 року 06.10.2021 року керував автомобілем ГАЗ 3302 д.н.з. НОМЕР_1 з номерним знаком іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9 (в) ПДР України. Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.6 ст.121 КУпАП.

За приписами ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі за ч.6 ст.121 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 розділу 1 Інструкції №1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі, ч.6 ст.121 КУпАП.

Відповідно до п.2.9 в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Відповідальність за ч.6 ст.121 КУпАП настає, відповідно, у разі керування водієм транспортним засобом, з номерним знаком, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.72КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 2 ст.77КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п. 9 ст. 31 ЗУ «Про поліцію», до превентивних заходів, які можуть застосовуватись поліцією, належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Для забезпечення публічної безпеки і порядку поліція може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху (ч.1 ст.40 Закону). Отже, положення Закону безпосередньо надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно пунктів 1,2 Розділу IV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі-Інструкції), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі - Постанова від 23.12.2005 року №14) роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та відомостей про технічний засіб, яким здійснено його фото або відеозапис.

Таким чином, в порушення вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП у оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення, не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Аналогічне правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17, від 02 грудня 2019 року у справі № 766/16904/16-а, від 09.02.2020 року у справі № 607/3394/17, від 13.02.2020 року у справі № 524/9716/16-а та від 19.02.2020 року у справі № 524/1284/17.

Крім того, представником відповідача взагалі не надано до відзиву будь-яких доказів фіксації вчиненого позивачем порушення ПДР.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім оскаржуваної постанови, суду не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того, рапорт командира взводу старшого лейтенанта поліції Карпенко С. не є належним доказом по справі.

Разом з тим, сама постанова від 06.10.2021 року не може бути беззаперечним доказом вчинення позивачем ОСОБА_1 зазначеного в ній правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справах № 338/1/17 та № 211/3520/16-а.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 06.10.2021 року серії БАА №145887 не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, сам відеозапис правопрушення не наданий представником відповідача, не зафіксовано факту правопорушення; інші докази на підтвердження вини позивача в матеріалах справи відсутні, вказане свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП.

Керуючись ст.ст.1, 77, 132, 134, 139, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову серії БАА №145887 від 06.10.2021 року року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 31 жовтня 2022 року.

Суддя Гуденко О.А.