Справа № 300/699/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 300/699/22 пров. № А/857/13245/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Тимощук О.Л.,

час ухвалення рішення 15.08.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним невиконання відповідачем п. 2 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо своєчасної виплати допомоги по вагітності і пологах; стягнення з відповідача 24 800,00 грн моральної шкоди; визнання протиправною відмову і зобов`язання відповідача виконати ст. 25, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» щодо збільшення належної суми допомоги по вагітності і пологах на 16 005,53 грн; стягнення з відповідача 16 000,00 грн моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року позову задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу допомоги по вагітності та пологах з порушенням строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Визнано протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу допомоги по вагітності та пологах у розмірі, визначеному у заяві-розрахунку № 1 від 16.11.2021 по листку непрацездатності № 1842342-1 від 15.11.2021. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину допомоги по вагітності та пологах згідно заяви-розрахунку № 1 від 16.11.2021 по листку непрацездатності № 1842342-1 від 15.11.2021 в розмірі 16 005,53 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що здійснення розрахунку розміру допомоги по вагітності та пологах, відноситься до дискреційних повноважень страхувальника, тобто до його виключної компетенції. На підставі наданих документів про сплату ЄСВ Верховинським відділенням 28.12.2021 прийнято на фінансування заяву розрахунок від 06.12.2021 № 3 на суму 24 835,86 грн. Фінансування цієї заявки здійснено 25.01.2022 згідно платіжного поручення № 93 на суму 24 835,86 грн. Розрахунок суми допомоги по вагітності та пологах проведений відповідно до чинного законодавства, зокрема, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі Закон № 1105) та п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (далі Порядок № 1266). П.3 вказаного Порядку передбачає виключний перелік місяців, які виключаються з розрахункового періоду, в яких особа не працювала з поважних причин. Серед таких немає несплати єдиного внеску у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції. Таким чином, розрахунок проведений позивачем, є хибним. Також розмір допомоги не підлягає збільшенню на 20%, оскільки допомога по вагітності є компенсаційною виплатою, а не державною матеріальною допомогою.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому лише такі є предметом перегляду апеляційного суду.

Судом встановлено, що позивач з 06.02.2017 зареєстрована фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Верховинській ДПІ (Верховинський район) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області як платник єдиного внеску (а.с. 84).

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 25.11.2021 Виконкомом Зеленської сільської ради, позивач має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 року № 56/95-ВР (далі Закон № 56/95) (а.с. 88).

Відповідно до листка непрацездатності № 1842342-1 від 15.11.2021, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради, позивач з 15.11.2021 по 20.03.2022 перебувала у стані тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами (а.с. 73).

16.11.2021 позивач звернулася до Верховинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області із заявою-розрахунком № 1 про надання допомоги по вагітності та пологах за 126 днів у сумі 40 841,39 грн (а.с. 70-71).

Листом № 15.1-14/162 від 24.11.2021 заяву-розрахунок від 16.11.2021 № 1 на суму 40 841,39 грн повернуто для усунення помилок в розрахунку допомоги по вагітності та пологах, так як згідно представлених податкових декларацій платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за розрахунковий період позивачці належить виплата матеріального забезпечення в сумі 24 835,86 грн (а.с. 54-56).

Позивачкою 06.12.2021 подано до Верховинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області заяву-розрахунок № 2 про надання допомоги по вагітності та пологах за 126 днів у сумі 34 034,49 грн (а.с. 59-60) та заяву-розрахунок № 3 про надання ОСОБА_1 допомоги по вагітності та пологах за 126 днів у сумі 24 835,86 грн (а.с. 62-63).

Листом № 15.1-15/172 від 13.12.2021 позивачку повідомлено про необхідність надання письмового підтвердження того, яка заява-розрахунок повинна бути прийнята для фінансування (а.с. 52-53).

На рахунок позивачки 03.02.2022 нараховано допомогу по вагітності та пологах у розмірі 24 835,86 грн, що підтверджується випискою від 08.02.2022 з рахунку в АТ «Ощадбанк» (а.с. 31).

Не погоджуючись із розміром нарахованої допомоги по вагітності та пологах, а також терміном її виплати, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини колегія суддів виходить з наступного.

Ст. 18 Закону № 1105 визначено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 1105 право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Отже, зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають як особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) (наймані працівники), так і фізичні особи - підприємці під час зайняття підприємницькою діяльністю.

Так, одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по вагітності та пологах (п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону № 1105).

Ч. 1 ст. 25 Закону № 1105 передбачено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Жінкам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, допомога по вагітності та пологах виплачується за 180 календарних днів зазначеної відпустки (90 - до пологів та 90 - після пологів). Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі (крім працівників та гіг-спеціалістів резидентів Дія Сіті) у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу.

Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ч. 1 ст. 31 Закону № 1105).

Ст. 32 Закону № 1105 передбачено, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення.

Допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується добровільно застрахованим особам, застрахованим особам, які працюють на умовах цивільно-правового договору, здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність, - протягом десяти днів після призначення допомоги.

Ст. 33 Закону № 1105 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до п. 3 Порядку № 1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини).

Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Сторонами не заперечується необхідність застосування до позивача саме п.3 вказаної Постанови, однак відповідач зазначає, що період протягом якого позивач не сплачувала страхові внески не підпадає під визначення «не працювала з поважних причин», оскільки вичерпний перелік поважних причин наведено в самому п.3, та не може виключатися з розрахункового періоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

П. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 04.12.2020 № 1072-IX, який набрав чинності 10.12.2020, внесено зміни у розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, якими п. 9-10 доповнено підпунктом 9-10.1 такого змісту:

"9-10.1. Тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року за себе.

Такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначені в абзаці першому цього підпункту періоди в розмірах та порядку, визначених цим Законом. У такому разі інформація про сплачені суми зазначається у звітності про нарахування єдиного внеску за звітний період, визначений для таких осіб цим Законом".

Із наведеного вбачається, що у період з 01.12.2020 по 31.05.2021 фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і належать до першої групи платників єдиного податку були тимчасово звільненні від обов`язку щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за себе.

Відповідно до звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік (форма №Д5 (річна), поданою 03.02.2021 ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), позивачкою у 2020 році нараховано єдиний внесок з доходу, отриманого, зокрема, у листопаді в розмірі 5000 грн (а.с. 81-82).

Також, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 11 місяців 2021 року, поданою 13.11.2021 позивачем, обсяг доходу за звітний (податковий) період платника єдиного податку першої групи становить 44 431 грн та, зокрема, сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, становить: у червні - 6000 грн, у липні 8063 грн; у серпні 10 122 грн; у вересні 10 123 грн; у жовтні 10 123 грн (а.с. 77-79).

Зазначені суми доходу за періоди листопад 2020 року та з червня 2021 року по жовтень 2021 року відповідають даним наявної в матеріалах справи книги обліку доходів позивача (а.с. 68).

Заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 15.11.2021 у позивача відсутня, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи від 15.11.2021 № 1732 (а.с. 85).

Фізичні особи-підприємці і самозайняті особи, які тимчасово звільнені від сплати ЄСВ з метою їх підтримки на період дії протиепідемічних заходів, а також частково безробітні продовжують вважатись застрахованими у Фонді соціального страхування України особами.

Такі особи мають право на усі виплати та послуги від Фонду, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до листа Фонду соціального страхування від 01.06.2020 року № 01-04-1098/01, при обчисленні середньоденного доходу для визначення розміру допомоги від Фонду соціального страхування України період звільнення від сплати єдиного внеску вважається невідпрацьований з поважних причин.

Ураховуючи приписи наведених вище норм, а також зважаючи, що на момент виникнення спірних правовідносин позивач здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, колегія суддів погоджується з її доводами, що період з 1 по 31 грудня 2020 року, з 1 по 31 січня, з 1 по 28 лютого, з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2021 року, протягом якого позивач була звільнена від сплати єдиного внеску, мав бути виключений із розрахункового періоду при обрахунку спірної допомоги як такий, що невідпрацьований з поважних причин.

Щодо збільшення суми допомоги на 20%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 56/95 розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20%.

Отже, усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20%.

Ст. 5 Закону № 56/95 передбачає, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Регулювання оплати праці працівників здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій.

Відповідно до ст. 6 Закону № 56/95 умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищенаведеної норми Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову від 11.08.1995 № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах" (далі Постанова № 648), відповідно до приписів якої на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішеннями Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

З аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що здійснення доплати у розмірі 25% до окладу працівникам, які працюють у гірській місцевості є їх гарантією в оплаті праці, встановленою законом.

У Постанові № 648 чітко зазначено, що на підприємствах, в установах, організаціях, територіальних органах, територіальних підрозділах та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів підрозділів цивільного захист, та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в платі праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків, що не може бути доплатою, а фактично є складовою посадового окладу, яка має щомісячний і постійний характер та з якої сплачуються страхові внески.

Відтак, правильним буде висновок про те, що підвищення окладу на 25% за роботу в гірських місцевостях не може вважатися доплатою, а є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), з якої обчислюється розмір всіх виплат.

Згідно доводів відповідача, 25 відсотків підвищення оплати праці, передбачених Постановою № 648, вже включені застрахованим особам до посадового окладу для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Проте, позивач є ФОПом без найманих працівників, та суду не надано доказів поширення на неї Постанови № 648. Позивач отримує дохід від своєї діяльності та сплачує необхідні внески, а не є найманим працівником з встановленим посадовим окладом та всіма передбаченими законодавством доплатами, зокрема і відповідно до вищезазначеної Постанови.

Таким чином, оскільки дохід позивача не розрахований з 25% підвищенням працівнику, що працює в населеному пункті, якому надано статус гірського, то застосування ч. 2 ст. 6 Закону № 56/95 не призведе до подвійних виплат, оскільки розрахунок суми допомоги по вагітності та пологах проводиться без врахування підвищеного на 25% окладу.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі № 300/699/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.