Справа № 300/3574/22
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2022 р. справа № 300/3574/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними, скасування окремих положень наказу від 25.02.2022 №55 та зобов`язання до вчинення дій, -
Адвокат Вибіцький Кіріл Євгенович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2) про визнання протиправними та скасування окремих положень наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №47 в частині пункту 6, відповідно до якого позивача призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, наказ начальника військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №55 в частині пункту 2.32, відповідно до якого позивача зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, а також зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас ОСОБА_1 , призваного під час загальної мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 25.02.2022 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де усно повідомив про те, що у нього на утриманні є троє неповнолітніх дітей та як на підставу віднесення його до числа осіб, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Окрім цього, мати позивача згідно висновку МСЕК є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує сторонньої допомоги
При цьому ОСОБА_1 добровільної згоди на вступ на військову службу під час мобілізації не надавав та будь-якої письмової заяви з цього приводу не писав.
Зважаючи на те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції від 02.01.2020 не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскаржувані накази в частині, що стосуються його, є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2022 визнано причини пропуску ОСОБА_1 , встановленого законом строку звернення до суду поважними, поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними, скасування окремих положень наказу від 25.02.2022 №55 та зобов`язання до вчинення дій. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 07.10.2022 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від 07.10.2022 №3223, в якому представник відповідача 1 просив у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначив, що ОСОБА_1 після звільнення 29.10.2021 з військової служби за контрактом, на підставі отриманого припису, 01.11.2021 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних запасу. За даними облікової картки до військового квитка позивача серії НОМЕР_2 на військовозобов`язаного запасу, ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України з 26.04.2018 по 29.10.2021. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 29.10.2021 №229 позивача зараховано у запас оперативного резерву першої черги (ОР-1), що підтверджується даними військового квитка. На момент постановки на військовий облік, зафіксована адреса проживання військовозобов`язаного: АДРЕСА_1 . Сімейний стан військовозобов`язаного: одружений, дружина ОСОБА_2 , діти син ОСОБА_3 , 2015 р. н., та донька ОСОБА_4 , 2020 р.н.. З 25.02.2022 по теперішній час позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації. За вказаний період питання про звільнення з військової служби на підставі підпункту г частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не порушував. Звернув увагу, що згідно частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України.
Військова частина НОМЕР_1 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала.
Водночас, частиною 5 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.
Згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 26.04.2018 ОСОБА_1 військову присягу прийняв 05.05.2018 у військовій частині НОМЕР_4 (а. с. 21).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 18.04.2020 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 (а. с. 17).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 від 18.09.2020 ОСОБА_1 як батько має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а. с. 12).
У зазначеному вище посвідчені в розділі «Діти» вказано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 13)
Той факт, що позивач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а. с. 14, 16).
Згідно копії облікової картки позивача в розділі 6 «Сімейний стан і місце проживання сім`ї» зазначено, що позивач одружений з ОСОБА_2 та має сина ОСОБА_9 2015 р. н. та доньку ОСОБА_10 2020 р. н. (а. с. 53).
Згідно запису у розділі 5 військового квитка позивача серії НОМЕР_2 від 26.04.2018 зазначено, що призовною комісією Богородчанського району Івано-Франківської області визнаний придатним до військової служби (а. с. 21) .
Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №47, на виконання Указу Президента України від 24.02.2022№69/2022«Про загальну мобілізацію», відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Мобілізаційну підготовку та мобілізацію», старшого солдата ОСОБА_1 призвано на військову службу до Збройних Сил України за призовом (а. с. 9).
Водночас, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №55, старшого солдата ОСОБА_1 призначено на посаду старшого водія 1 аеромобільно-десантного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 25.02.2022 (а. с. 10).
Військовою частиною НОМЕР_1 30.08.2022 видано старшому солдату ОСОБА_1 довідку про участь особи у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за №836/5213 про те, що останній дійсно в період з 06.03.2022 по 13.03.2022, 18.03.2022 по 11.05.2022 безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів) (а. с . 11)
Вважаючи окремі положення наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №47 в частині пункту 6, відповідно до якого позивача призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №55 в частині пункту 2.32, відповідно до якого позивача зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В силу частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ)
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За нормами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ,призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до статті 27 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.
До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.
До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.
Згідно з статтею 28 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі.
Запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 60 років.
Особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд: молодший офіцерський склад - до 45 років; старший офіцерський склад: майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років; полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років; вищий офіцерський склад - до 60 років; 2) другий розряд: молодший та старший офіцерський склад - до 60 років; вищий офіцерський склад - до 65 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Як вбачається з матеріалів справи, військовому квитку серії НОМЕР_2 від 26.04.2018 міститься запис, що позивач до 29.10.2021 проходив військову службу та/або здобув військово-облікову спеціальність (а. с. 22).
Суд зауважує, що в матеріалах справи також містяться відомості, що ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем особою, що служив за контрактом.
Суд звертає увагу, що відповідно до витягу із наказу начальника витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №55, старшого солдата ОСОБА_1 , відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з метою підтримання готовності до виконання визначених завдань, згідно зі штатом, воєнного часу №43/060-01, призвано на військову службу та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення і призначено з 25.02.2022 року.
Тобто, зі змісту зазначеного наказу видно, що ОСОБА_1 мобілізовано, як особу, що вже проходила військову службу та має відповідну спеціальність та навички, про що свідчать примітки, що позивач є старшим солдатом, старшим водієм (а. с. 23).
Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивач станом на 25.02.2022 року проходив військову службу та здобув військово-облікову спеціальність, а тому мав бути прийнятий на військову службу, як особа, яка вже має військовий досвід та військову спеціальність.
Відповідно до статті 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Водночас, статтею 10 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки та виконувати правила військового обліку.
Згідно з пунктом 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни України зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами телефонного зв`язку викликано до призовної дільниці для визначення призначення у військовий час.
На переконання суду, виклик в телефонному режимі не суперечить нормі законодавства щодо оповіщення про прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Окрім того,судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Щодо тверджень представника позивача про необхідність згоди позивача на його мобілізацію та про відсутність такої згоди суд звертає увагу, що зазначеними положенням Закону №3543-XII не визначено форму надання військовозобов`язаним такої згоди.
При цьому, вирішуючи питання щодо існування факту згоди, суд приймає до уваги, що позивач з 25.02.2022 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , отримує відповідне грошове забезпечення та не звертався до відповідача 2 із будь-якими заявами чи скаргами як з приводу проходження військової служби так і до відповідача 1 щодо призову на військову службу.
Окрім цього, військовою частиною НОМЕР_1 30.08.2022 видано старшому солдату ОСОБА_1 довідку про участь особи у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації за №836/5213 про те, що останній дійсно під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 06.03.2022 по 13.03.2022, 18.03.2022 по 11.05.2022 безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів), яка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
На думку суду вказані обставини у сукупності свідчать про те, що позивач надав згоду на його призов та проходження військової служби.
Оскаржуючи, на думку позивача, протиправний наказ відповідача 1 про призов на військову службу по мобілізації в особливий період, позивач серед іншого, зазначає в позовній заяві про наявність у нього трьох неповнолітніх дітей про яких він повідомив відповідачу 1 усно.
В свою чергу відповідач 1 у відзиві вказує на обізнаність про одруження військовозобов`язаного ОСОБА_1 та наявності двох дітей, про що було зроблено відповідні записи до облікової картки. Жодних заяв про незгоду з призовом на військову службу позивач не подавав.
Так, згідно із положеннями абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Суд враховує, що за певних умов не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).
Статтею 38 Закону №2223-ХІІ визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Нормами абзацу 2 пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 призовники і військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Так, в копії облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_2 позивача в розділі 6 «Сімейний стан і місце проживання сім`ї» зазначено, що позивач одружений з ОСОБА_2 та має сина ОСОБА_9 2015 р. н. та доньку ОСОБА_10 2020 р. н. (а. с. 53).
У паспорті громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 , виданого Богородчанським РС УДМС в Івано-Франківській області 24.06.2014, відсутні записи в розділі «Сімейний стан» про одруження та наявність дітей (а. с. 29).
До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_8 від 30.11.2016, батьком якої вказано ОСОБА_11 (а. с. 15).
Суд зазначає що факт перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_2 , яка є матір`ю дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не звільняє від виконання обов`язку щодо своєчасного повідомлення органу, в якому він перебуває на військовому обліку, про зміну сімейного стану та наявності дітей, які перебувають на утриманні
Водночас, щодо обізнаності відповідача 1 про наявність чи утримання трьох неповнолітніх дітей, судом встановлено, що доказів подання позивачем відповідачу 1 документів на підтвердження наявності у нього трьох неповнолітніх дітей, зокрема свідоцтв про народження, чи інших документів на час винесення оскаржуваного наказу, не надано.
Окрім того представник відповідача 1 у поясненнях, звернув увагу що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 жодних заяв про незгоду з призовом на військову службу чи її проходженням, посилаючись на утримання трьох неповнолітніх дітей, не подавав.
Суд відхиляє доводи представника позивача на ту обставину, що посвідченням серії НОМЕР_6 від 18.09.2020, яким підтверджено наявність у позивача трьох неповнолітніх дітей, унеможливлювала призов позивача на військову службу, оскільки значення має наявність чи відсутність згоди позивача.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідачів із відповідними заявами чи рапортами як під час мобілізації, так і на час винесення оскаржуваного наказу відповідачем 2.
До того ж, діюча на момент прийняття оскаржуваного наказу редакція абзацу 4 статті 23 Закону №3543-XII, ставить можливість призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних жінок та чоловіків, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, у залежність виключно від наявності згоди особи, а не від факту наявності або відсутності дітей.
Таким чином, у ході розгляду справи позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем 1 порядку мобілізації військовозобов`язаного старшого солдата ОСОБА_1 , визначеному Законом №3543-XII.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій відповідача 1, а тому, підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування окремих положень наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №47 в частині пункту 6, відповідно до якого позивача призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, не має.
Водночас, враховуючи, що вказаний наказ у судовому порядку не скасований протиправним не визнавався, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №55 в частині пункту 2.32, відповідно до якого позивача зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Щодо тверджень представника позивача, про те, що у ОСОБА_1 виникло право на дострокове звільнення з військової служби, оскільки його матір ОСОБА_12 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує стороннього догляду, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняють такі види військової служби серед іншого: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
В пункті 7 статті 26 Закону №2232-XII вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно пункту 213 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення), військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів «б», «в», «г» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного військового комісаріату за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.
Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
ІНФОРМАЦІЯ_7 зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.
У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.
Пункт 214 Положення передбачає, що командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від обласних військових комісарів акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний: 1) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю. Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами; 2) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця у зв`язку зі зміною сімейних обставин, пов`язаною з народженням у нього дитини, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця в запас; 3) у разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення із строкової військової служби надати відповідь обласному військовому комісару (заявнику) із зазначенням причин відмови.
Таким чином, підстави для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби підтверджується відповідним актом обстеження сімейного стану військовослужбовця, а звільнення військовослужбовця строкової військової служби за сімейними обставинами можливе, зокрема, у випадку якщо він має непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням - якщо в наявності призовника є особи, над якими призовник здійснює опіку чи піклування.
Обов`язок проведення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки перевірки сімейного стану військовослужбовця поширюється виключно в разі звільнення військовослужбовців строкової військової служби. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 3 статті 24 Закону №2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Пунктом 1.5. розділу І наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» (далі Інструкція №333) передбачено, що командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі військові навчальні заклади), установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 1.6. розділу І Інструкції №333 організація і стан обліку особового складу у військових частинах і з`єднаннях покладаються на начальників штабів військових частин і з`єднань.
Пунктом 11.1. Розділу 11 Інструкції №333 визначено, що накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами) (далі Положення), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.
При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (п.12.10 Інструкції №333).
Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (п.12.11 Інструкції №333).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009№170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України .
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Враховуючи вище наведене, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №748983 матері позивача з 21.03.2022 встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності вказано загальне захворювання (а. с. 18).
Згідно долученої копії індивідуальної програми реабілітації інвалідів №663, ОСОБА_12 встановлено ІІ ступінь обмеження життєдіяльності (а. с. 19).
При цьому, суд враховує, що неподання позивачем рапорту та документів, що підтверджують наявність сімейних обставин, як це передбачено абзацом 3 пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції №170, унеможливлює прийняття рішення згідно чинного законодавства, передбачених пунктом 5 Додатку 19 Інструкції №170.
Так, неподання рапорту про звільнення з військової служби свідчить про передчасність вимог про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас ОСОБА_1 , призваного під час загальної мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і не виявив бажання звільнитися через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), які вказані у пункті 4 частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,а відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, то у суду немає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити з військової служби в запас ОСОБА_1 , призваного під час загальної мобілізації, шляхом видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Окрім того, пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.
Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18 та від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.
Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2019 у справі №813/38/16, від 27.02.2020 у справі №440/569/19.

Окрім того, в абзаці четвертому пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У контексті спірних відносин суд зауважує, що наказ начальника військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 №55 в частині пункту 2.34, є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію з моменту зарахування позивача до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 25.02 2022.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_9 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання протиправними, скасування окремих положень наказу від 25.02.2022 №55 та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику ОСОБА_1 рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 03 листопада 2022 р.