Справа № 160/2384/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/2384/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року (головуючий суддя Савченка А.В.), по адміністративній справі № 160/2384/22, розглянутої у порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 02 лютого 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС в Дніпропетровській області), в якому просив скасувати прийняту відповідачем податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5880-17У від 16.02.2021 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі ЄСВ) на суму 50 209,06 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 22.07.2008 року по 17.05.2021 року, з травня 2021 року господарську діяльність не вів, доходи не отримував, звіти не подавав, а тому податкове зобов`язання зі сплати єдиного соціального внеску станом на 08.04.2022 року у нього відсутнє, винесена відповідачем податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5880-17У від 16.02.2021 року підлягає скасуванню як протиправна.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем як ФОП податкова звітність не подавалась, доходів він не отримував, згідно чинного законодавства повинен був сплачувати суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, здійснені нарахування ЄСВ є законними та обґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду скасувати, та ухвалити рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 як ФОП згідно з відомостями ЄДРПОУ був зареєстрований з 22.07.2008 року по 17.05.2021 року, перебував на обліку у ГУ ДПС України у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ (м.Кам`янське) з 23.07.2008 року по 31.12.2011 року на загальній системі оподаткування, з 01.01.2012 року по 30.09.2016 року - на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок), з 01.10.2016 року по 17.05.2021 року на загальній системі оподаткування.

Станом на 08.04.2022 року за даними ITC «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, за кодом бюджетної класифікації 71040000 по ОСОБА_1 обліковується недоїмка по ЄСВ в сумі 50 209,06 грн., із яких сума 12 420,32 грн. за період перебування на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 року по 30.09.2016 року, сума 37 788,74 грн. за перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2017 року по 17.05.2021 року.

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5880-17У від 16.02.2021 року, якою позивачу визначено до сплати суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування( далі ЄСВ) в розмірі 50 209,06 грн.

Не погодившись з податковою вимогою , позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як ФОП, але господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник ЄСВ зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Платники ЄСВ зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (п. 8 ст. 9 цього ж Закону).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII внесені зміни до Закону №2464-VI , які запровадили, серед іншого, сплату ЄСВ для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Сума ЄСВ, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам ЄСВ, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду по справі №440/2149/19свід 04.12.2019 року по подібним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідними умовами для сплати особою ЄСВ є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом першої інстанції встановлено, і зазначені обставини не заперечуються позивачем, що він перебував на податковому обліку як ФОП з 22.07.2008 року по 17.05.2021 року, з зазначеної дати припинив власну підприємницьку діяльність, про що внесений запис до ЄДРПОУ за № 003012893.

Станом на 08.04.2022 року за даними ITC «Податковий блок» в інтегрованій картці платника(далі ІКП), за кодом бюджетної класифікації 71040000 по ОСОБА_1 обліковується недоїмка по ЄСВ за період перебування на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 року по 30.09.2016 року в сумі 12 420,32 грн., за період перебування на загальній системі оподаткування з 01.01.2017 року по 17.05.2021 року в сумі 37 788,74 грн., на загальну суму 50 209,06 грн.

Оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5880-17У від 16.02.2021 року в сумі 50 209,06 грн. прийнята відповідачем на підставі даних ІКП.

Здійснивши аналіз чинного законодавства, та доказів у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що нездійснення позивачем господарської діяльності не звільняє його від сплати заборгованості по ЄСВ.

Судом першої інстанції з урахуванням правової позиції Верховного Суду по справі №826/11623/16 від 11.09.2018 року вірно відхилені доводи позивача про відсутність проведеної документальної перевірки у порядку, встановленому ПК України, як підставу неправомірності винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу з ЄСВ, як такі, що суперечать чинному податковому законодавству з цих питань, оскільки обчислення ЄСВ та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з ІТС фіскального органу у випадку, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати ЄСВ, недоїмкою ж є сума ЄСВ, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Доказів самостійної сплати ЄСВ в сумі боргу (недоїмки) 50 209,06 грн. позивачем не надано, наявність такого боргу позивачем не оспорюється.

Викладене свідчить, що відповідач в межах наданих повноважень з дотриманням вимог Інструкції про порядок нарахування і сплати ЄСВ, затвердженої наказом Мінфіна України від 20.04.2015 року №449, яка передбачає надсилання (вручення) платникам вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 грн., та приписів ПК України, правомірно направив позивачу оскаржувану вимогу № Ф-5880-17У від 16.02.2021 року в розмрі 50 209,06 грн., яка підлягає сплаті позивачем.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні право-відносини, чи порушено норми процесуального права.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року по адміністративній справі № 160/2384/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає касаційному оскарженню згідно п.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий