Справа № 420/11030/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області (вул. Бочковича, 4, м. Подільськ, Одеська область, 66305, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільськоп міської ради Подільського району Одеської області, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подiльського району Одеської області щодо ненадання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та невидачі посвідчення "Особа з інвалідністю внаслiдок вiйни", вiдповiдно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

зобов`язати Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подiльської міської ради Подільського району Одеської області надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення "Особа з iнвалiднiстю внаслідок війни", відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ з 19.09.1997 року до 06.11.2015 року, а з 07.11.2015 року до 31.05.2016 року - у Національній поліції України.

Згідно Висновку за результатами додаткового службового розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 травм при виконанні службових обов`язків від 15.04.2016 року члени ліквідаційної комісії Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області дійшли висновку про те що тілесні ушкодження у вигляді закритої гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови отримані 22.04.2002 старшим оперуповноваженим групи БНОН Котовського МРВ УМВС України в Одеській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку. Позивач також посилається на акт форми Н-1 від 25.04.2016 року та акт форми Н-5 від 15.04.2016 року, які містять аналогічні висновки.

Крім того, як зазначає позивач, згідно Постанови №512 військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» від 24.07.2017 року його захворювання пов`язано з проходженням служби в поліції, а отримана травма пов`язана з використанням службових обов`язків. Внаслідок чого комісія дійшла висновку про непридатність позивача до служби в поліції. Згодом, наказом ГУНП в Одеській області № 428 o/c від 30 травня 2016 року позивача з 31.05.2016 року звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

Позивач звернув увагу, що на підставі зазначених вище обставин позивача було визнано особою з інвалідністю внаслідок війни, видано відповідне посвідчення "Особа з iнвалiднiстю внаслідок війни". Крім цього, призначено пенсію по інвалідності 2 групи, інвалідність в наслідок війни що підтверджується пенсійними посвідченнями № НОМЕР_1 , з яких термін дії останнього (серії НОМЕР_2 ) - довічно.

Як зазначає позивач, він одноразово звертався до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області із заявою щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни", проте відповідач відмовляв у зазначеному з огляду на відсутність правових підстав.

Ззаначені дії (бездіяльність) відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують його право на отримання пільг, передбачених діючим законодавством, у тому числі пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що суд розгуляє справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду 02.09.2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог.

У відзиві, підписаному директором ДССП та ОЗ Подільської міської ради, відповідач, посилаючись на ст. 4, п.2 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 1 Закону України "Про оборону України", абз. 2 п. 1 Положення про проходження служби в началь складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР вiд29.07.1991 року №114 (зі змінами), ч. 1 Закону України "Про національну поліцію" приходить висновку, що законодавством України не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції узагальнюючого поняття «особи рядового і начальницького складу», а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань, у зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 19.09.1997 року по 06.11.2015 року, а з 07.11.2015 року до 31.05.2016 року у Національній поліції України, що підтверджується відомостями з трудовій книжки позивача серії НОМЕР_3 .

Актом №1 за формою Н-1 від 24.04.2002 року про нещасний випадок встановлено, що 22.04.2002 року о 00:30 год. старший оперуповноважений групи БНОН Котовського МРВ УМВС України в Одеській області старший лейтенант міліції ОСОБА_1 , знаходячись в слідчо-оперативній групі, під час затримання правопорушників біля с. Борщі Котовського району Одеської області отримав струс головного мозку. У висновку даного акту зазначено, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

Наказом Головного управління МВС України в Одеській області 31.03.2016 року №24 було призначено проведення додаткового службового розслідування за вказаним фактом, організацію якого доручено голові ліквідаційної комісії Котовського МВ ГУМВС.

Згідно резолютивної частини висновку від 15.04.2016 року за результатами додаткового службового розслідування по факту отримання ОСОБА_1 травм при виконанні службових обов`язків комісія вважала би:

- Додаткове службове розслідування за фактом тілесних ушкоджень ОСОБА_2 закінчити.

- Тілесні ушкодження у вигляді закритої гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови отримані 22.04.2002 старшим оперуповноваженим групи БНОН Котовського MPB УМВС України в Одеськiй області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

- Підготувати та затвердити акти форми Н-1, Н-5 згiдно вимог наказу MBC вiд 27.12.2002 № 1346 «Про затвердження порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України», які залучити до матеріалів перевірки.

Відповідно до акту форми Н-5 від 15.04.2016 року розслідування нещасного випадку, який мав місце 22 квітня 2002 року о 00:30 біля с. Борщі Котовського району Одеської області за участю старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого групи БНОН Котовського МРВ УМВС України в Одеській області, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю.

У висновку акту №1 форми Н-1 від 25.04.2016 року про нещасний випадок (у тому числі поранення) щодо старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 вказано, що нещасний випадок стався у зв`язку з отриманими в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

Згідно витягу з наказу ГУНП в Одеській області від 30.05.2016 року №428 о/с майора поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Котовського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області звільнено з 31 травня 2016 року зі служби в поліції за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію», виплативши грошову компенсацію за 17 діб невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01 січня 2016 року по день звільнення. Вислуга років на день звільнення складає: усього для призначення пенсії - 26 років 11 місяців 20 днів.

Постановою №512 військово-лікарської комісії від 24.07.2017 року також було встановлено, що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в поліції, травма позивача пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Судом було встановлено, що відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.08.2016 року серії 10 AAB №803500 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності на строк до 01.09.2017 року, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в ОВС. Дата чергового переогляду 10.08.2017.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.09.2017 року серії 12 AAA №309996 ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності на строк до 01.10.2019 року, у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків. Дата чергового переогляду 18.09.2019.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.10.2019 року серії 12 AAБ №715989 ОСОБА_1 встановлена IІ група інвалідності на строк до 01.11.2021 року, у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків. Дата чергового переогляду 21.10.2021.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 03.11.2021 року серії 12 AAВ №517035 ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності (безстроково) у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

На підставі вищезазначених довідок, позивачу було видано посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_4 від 22.10.2019 року, термін дії якого до 01.11.2021 року.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності (2 грп., інвалідність внаслідок війни), що підтверджується наявними у справі копіями пенсійних посвідчень позивача №:

- серії ААІ №797110, дата видачі: 04.10.2017 року, термін дії: 30.09.2019 року;

- серії ААК №752257, дата видачі: 12.11.2019 року, термін дії: 31.10.2021 року;

- серії ААЛ №729663, дата видачі: 24.11.2021 року, термін дії: довічно.

05.11.2021 року позивач звернувся до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області з заявою (вх.№5577), в якій просив встановити статус та видати посвідчення на підставі довідки №517035 від 03.11.2021 року.

17.12.2021 року позивач звертався до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області із заявою (вх.№6360) про внесення відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, та надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом №136 від 13.01.2022 року Департамент соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області повідомив позивача, що відповідно до звернення, стосовно встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, було надано запит до Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації.

У відповіді Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 11.02.2022 року № 52-Б-24 зазначено, що на виконання листа з роз`ясненнями Міністерства у справах ветеранів України, для встановлення поліцейським, у тому числі і позивачу, статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні правові підстави. Відповідно немає законних підстав провести подовження дiп пільгового посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни з 01.11.2021 року.

Заявою від 29.03.2022 року (вх.№63) позивач звернувся до директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області ОСОБА_3 , в якій зазначив про попереднє його звернення з проханням встановити йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення на підставі довідки №517035 від 03.11.2021 року, а також просив прийняти рішення по даній заяві, надати йому в семиденний термін письмову відповідь.

Листом Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я №1154 від 04.04.2022 року позивача повторно повідомлено про відсутність правових підстав для встановлення поліцейським, у тому числі і позивачу, статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та невидачі мені посвідчення "Особа з інвалідністю внаслідок війни", останній звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі Закон України № 3551-ХІІ) визначено правовий статус ветеранів війни, учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, а також порядок та підстави надання такого статусу.

Статтею 4 Закону №3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначений статтею 7 Закону №3551-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача до відповідача щодо встановлення статусу на підставі Довідки до акта огляду Медико-соціальною експертною комісією №517035 від 03.11.2021 року), до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

4) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;

6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;

7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;

8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941-1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;

10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року.

11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

14) осіб, які добровільно забезпечували (або добровільно залучалися до забезпечення) проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (у тому числі здійснювали волонтерську діяльність) та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

15) осіб, залучених до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами України і які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання своїх завдань на тимчасово окупованій території України, у районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або на інших територіях, де в період виконання цих завдань велися бойові дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючись щодо питання про відповідність позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 в справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 та від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 Судом касаційної інстанції сформовано усталені висновки щодо застосування ст.ст. 4 та 7 Закону №3551, які є релевантними до спірних правовідносин.

Зміст висновків Верховного Суду полягає у наступному:

«Для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

За змістом ст.7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключно особи з числа військовослужбовців діючої армії та інші, які отримали інвалідність під час захисту Батьківщини, або ж виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій.

При цьому, віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону».

Зважаючи на викладене Верховний Суд зазначив, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (п. 35 постанови від 02.04.2021 у справі № 540/9350/18).

При цьому суд касаційної інстанції акцентував увагу на тому, що отримання ушкодження здоров`я під час проходження військової служби (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни». Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відтак, визначальним при розгляді справи є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з виконанням обов`язків військової служби поєднаним із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402) (у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу IІ групи інвалідності безтерміново) Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

б) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення;

г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій. Зазначена постанова приймається також, коли наявне захворювання за зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях;

ґ) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії;

д) «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні;

е) «Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби;

є) «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) отримане військовослужбовцем при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, і він визнаний учасником бойових дій;

ж) «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності і він визнаний учасником бойових дій. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН;

з) «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій Місії ООН, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності;

и) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час виконання обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу;

к) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримано військовослужбовцем під час виконання миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії.

У ч.1 ст.7 Закону №3551-XII законодавцем вжито формулювання «до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання,… одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті,... або з участю в бойових діях у мирний час».

Водночас, варто зазначити, що виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст.4 та 7 Закону №3551.

Як встановлено судом, інвалідність позивача настала внаслідок «травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків».

В той же час, з наданих позивачем доказів вбачається, що він отримав травму не під час прийняття участі в бойових діях та захисті Батьківщини, а під час проведення кримінально-процесуальних дій в якості старшого оперуповноваженого ГБНОН Котовського МРВ УМВС України в Одеській області.

Суд вважає за необхідне зазначити, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до ст.7 Закону №3551 безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До матеріалів справи позивачем надано:

Акт про нещасний випадок № 1 (форма Н-1), затверджений начальником Котовського МРВ, відповідно до якого 22 квітня 2002 року 00 год. 30 хв. стався нещасний випадок з ОСОБА_1 . Медичний висновок щодо діагнозу ушкодження здоров`я потерпілого: Г.Ч.М.Т. Струс головного мозку. Висновок: нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю;

Акт розслідування нещасного випадку (форма Н-5), що стався 22 квітня 2002 року 00 год. 30 хв., складений 15 квітня 2016 року Комісією Котовського МВ ГУМВС України в Одеській області. Причини нещасного випадку: психофізіологічні причини. Висновок Комісії: нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю;

Висновок за результатами додаткового службового розслідування по факту отримання ОСОБА_1 травм при виконанні службових обов`язків, затверджений головою ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області, від 15.04.2016. Висновок: ушкодження у вигляді закритої гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови отримані 22.04.2002 старшим оперуповноваженим групи БНОН Котовського MPB УМВС України в Одеськiй області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1 в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов`язків пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку.

З наведених матеріалів справи вбачається, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні поточних обов`язків служби у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу особи з інвалідністю саме внаслідок війни.

Таким чином, оскільки травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подiльського району Одеської області щодо ненадання ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни вiдповiдно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а отже і про зобов`язання Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подiльської міської ради Подільського району Одеської області надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а та від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №3551-XII, ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 затверджене Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, згідно пункту 2 якого, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина (пункт 7).

Враховуючи, що позовні вимог про видачу "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" є похідними від вимог про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, а отже також не підлягають задоволенню.

Одночасно суд звертає увагу позивача на положення Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» № 203/98-ВР (далі Закон України № 203/98-ВР) визначає статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту,... та членів їхніх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Згідно з п.2 ч.1 статті 5 Закону № 203/98-ВР, ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Таким чином, питання соціального захисту та отримання відповідних пільг у зв`язку з отриманням інвалідності під час виконання поліцейським своїх обов`язків по боротьбі із злочинністю, вирішується саме у відповідності з нормами Закону № 203/98-ВР, а не за положеннями Закону № 3551-ХІІ.

Отже, наголошення позивача про те, що він є суб`єктом п.2 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є помилковими.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської міської ради Подільського району Одеської області (вул. Бочковича, 4, м. Подільськ, Одеська область, 66305, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.