Справа № 640/26445/21
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Шелест С.Б. та суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (далі також - відповідач), в якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 у виконавчому провадженні №64638612.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови як такої, що винесена без урахування наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). Позивачем зазначено, що відповідач не мав повноважень приймати до виконання виконавчий документ та відкривати виконавче провадження, оскільки місце виконання цього виконавчого документу не знаходиться на території округу, в якому він має право вчиняти виконавчі дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання, призначене на 02.11.2022, представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення апеляційної скарги, а також зважаючи на те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, в силу положень частини другої статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 2 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 12.02.2021 №23506 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 ВП №64638612 про стягнення з боржника (позивача) на користь ТОВ «ФК «АССІСТО» заборгованості в сумі 11761,95 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою як такою, що винесена приватним виконавцем не за місцем проживання боржника, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності постанови від 25.02.2021 ВП №64638612 як такої, що винесена з дотриманням приватним виконавцем вимог частини другої статті 24 Закону №1404-VIII щодо місця виконання рішення. Зазначена позиція суду першої інстанції ґрунтується на тому, що приватним виконавцем прийнято виконавчий документ до виконання за місцем проживання боржника, що зазначене у виконавчому написі нотаріуса - АДРЕСА_1 . Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів оскарження позивачем або скасування в судовому порядку виконавчого напису, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у приватного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. Також судом відхилено посилання позивача на те, що станом на дату відкриття виконавчого провадження вона не проживала в м. Києві, а також на те, що в кредитному договорі зазначено адресу реєстрації позивача в Кіровоградській області. Так, судом першої інстанції зазначено, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець не може ставити під сумнів достовірність інформації, зазначеної у виконавчому документі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено, що відповідачем всупереч положенням частини п`ятої статті 24 Закону №1404-VIII не вчинено дій щодо перевірки перед відкриттям виконавчого провадження відомостей щодо місця проживання боржника. Позивачем наголошено, що вона зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 ; ніякого майна на території міста Києва не має; у кредитному договорі в якості адреси місця проживання та реєстрації позивача також зазначено м. Мала Виска, Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Колегія суддів, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, вказує на обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII), яка кореспондується з нормами статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

За приписами пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби (абзац перший частини п`ятої статті 24 Закону №1404-VIII).

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України (абзац третій частини п`ятої статті 24 Закону №1404-VIII).

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (частина перша статті 25 Закону №1404-VIII).

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини другої статті 23 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону №1404-VIII, до яких законодавець відносить: місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи, місцезнаходження майна боржника.

У вказаній справі спірними є питання тлумачення положень статті 24 Закону №1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.

Відповідно до абзацу п`ятого статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV) місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (частина десята статті 6 Закону №1382-IV).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 надав оцінку правильності тлумачення положень статті 24 Закону № 1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника та дійшов висновку, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.

Верховний Суд у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 також зазначив, що відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України та вимогам статті 24 Закону №1404-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, у кредитному договорі від 08.05.2008 №203/2008/Б, на підставі якого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис від 12.02.2021, в якості адреси реєстрації позивача зазначено АДРЕСА_3 ; в якості адреси фактичного проживання зазначено АДРЕСА_2 .

Згідно з виконавчим написом нотаріуса від 12.02.2021 №23506 в якості адреси реєстрації позивача зазначено АДРЕСА_3 ; в якості адреси проживання - АДРЕСА_1 .

У поданій заяві про примусове виконання рішення ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» в якості адреси місця реєстрації позивача також зазначає Кіровоградська обл, м. Мала Виска, вул. Радянської Армії, буд.18; в якості адреси проживання - АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, за встановлених обставин у цій справі, а так зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Колегія суддів апеляційного суду також зауважує, що за результатами аналізу положень статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положень статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5942-VI, Верховний Суд у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

У справі, що розглядається, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. при відкритті виконавчого провадження всупереч статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положень статті 27 Закону №1403-VIII, а також положень Закону №5942-VI не перевірила місце знаходження боржника, у зв`язку з чим передчасно прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце реєстрації, а отже - і місце проживання, позивача в іншому виконавчому окрузі.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону №1404-VIII, оскільки приватним виконавцем прийнято виконавчий документ до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або ж місцем знаходження майна такої особи.

Зазначена позиція суду апеляційної інстанції також відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.03.2021 у справі №380/7750/20 та у постанові від 09.09.2021 у справі №160/1611/21

Враховуючи викладене, зважаючи на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 ВП №64638612, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову є помилковим, оскільки не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового рішення, про задоволення позову.

Частиною шостою статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.09.2021 №21Ю, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн., що підтверджується квитанцією від 04.10.2022 №9283-3353-5607-3293.

За вказаних обставин, зважаючи на скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, про задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 71, 77, 241, 242, 272, 287, 311, 313, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2021 ВП №64638612, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни (вул. Поправки Юрія, 6, оф. 14, м. Київ, 02094, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька