Справа № 460/16843/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 460/16843/21 пров. № А/857/11839/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Гуляк В.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року (головуючий суддя Нор У.М., м.Рівне) у справі № 460/16843/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

13.12.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив визнати необґрунтованою відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на п`ять років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статут і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 02 червня 2021 року.

Позов обґрунтовує тим, що 17.05.2021 позивач звернувся до Вараського відділу обслуговування громадян (сервісного центру №2) головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років. 02.07.2021 відповідач надав рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.05.2021 №1700-0205-8/27910, в якому вказав, що позивач має право на зниження пенсійного віку, яке передбачене ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лише на 2 роки, а саме з 02 червня 2024 року. Вважає, що періоди проживання в зоні посиленого радіологічного контролю згідно довідок від 12.05.2021 №1992*03 та №1993*03 (м. Вараш Рівненської області) в період з 11.02.1994 по 20.06.1995 та з 20.06.1995 по дату видачі довідки відповідачем при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії безпідставно не враховано. Як зауважує позивач, починаючи з моменту закінчення військової служби, а саме з 29 жовтня 1986 згідно поданих документів, він постійно проживав в забрудненій зоні, а тому пенсійним органом протиправно в зниженні пенсійного віку як по 3 зоні забруднення, так і по 4 зоні забруднення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не досліджував показання свідків та не витребовував додаткові докази на підтвердження чи спростування інформації наданої свідками. Вказує, що суд зробив передчасні висновки про неможливість проживати без реєстрації в с. Собіщиці (передмісті м. Вараша), одночасно з роботою та реєстрацією місця проживання в м. Вараш.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 20.04.2021 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно дост.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви позивачем надано скановані копії документів: довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, трудової книжки від 25.07.2984 серія НОМЕР_2 , військового квитка від 22.10.1984 серія НОМЕР_3 , диплома від 10.07.1984 серія НОМЕР_4 , довідки про заробітну плату від 14.05.2021 №2489, довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2021 №647, довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.05.2021 №1992*03, довідки про реєстрацію місця проживання особи від 12.05.2021 №1993*03, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи від 20.04.2021 серія НОМЕР_5 3 категорії.

Листом від 02.07.2021 №1700-0205-8/27910 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відмова у зниженні пенсійного війку мотивована тим, що періоди проживання у місті Вараш Рівненської області з 11.02.1994 по 20.06.1995, з 20.06.1996 по теперішній час згідно довідок від 12.05.2021 №1993*03, №1992*03 неможливо врахувати в період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки територія міста Вараш не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення з 29.10.1986 03 роки 05 місяців 01 день. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 33 Закону №796-ХІІ право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач набуде за досягнення 58-річного віку, а саме з 02.06.2024.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон №796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до абзацу першого частини першої Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим, шостим частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років, з приміткою, що початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (тобто з 26.04.1986) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина (2 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі вказаних абзаців пункту другого статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та/або праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років з 26.04.1986 до 01.01.1993, або у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років з 26.04.1986 до 01.01.1993. При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 31.07.1986 встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки, а особам, які додатково проживали в зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Колегія суддів зазначає, що на момент аварії позивач проходив військову службу в лавах Радянської армії. Таким чином, початкова величина зниження пенсійного віку, передбаченого частиною другою статті 55 Закону №796-ХІІ, до нього не застосовується.

Згідно довідки Вараської міської ради Рівненської області (село Собіщиці) №647 від 13.05.2021 позивач проживав в селі Собіщиці Володимирецького району Рівненської області з 29.10.2986 року по 22.12.1986; з 25.09.1989 по 30.11.1993.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, станом на 01.01.1993 позивач прожив/пропрацював у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки 5 місяців 01 день.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження обставин проживання в с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області з 02.03.2004 по 20.03.2011 долучав копії актів опитування свідків про факт спільного проживання від 16.11.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Справжність підписів свідків засвідчено старостою села Більська Воля Вараського району Рівненської області

У наданих до матеріалів справи копіях актів опитування свідків про факт спільного проживання від 16.11.2021 зазначається про те, що ОСОБА_1 з 02.03.2004 до 20.03.2011 проживав разом з батьком ОСОБА_4 , доглядав його та вів спільне господарство в селі Собіщиці Володимирецького району Рівненської області.

Разом з тим, відповідно до довідки №1992*03 від 12.05.2021 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: Рівненська область з 20.06.1996 по даний час. Відомостями трудової книжки підтверджено, що позивач 21.12.2002 по 01.03.2013 працював у Кузнецовському міському комунальному підприємстві (записи №21-25).

Враховуючи викладене, апеляційний суд не бере до уваги акти опитування свідків про факт спільного проживання від 16.11.2021 про проживання ним з 02.03.2004 до 20.03.2011 у с. Собіщиці, оскільки саме довідкою про місце реєстрації, а також записами в трудовій книжці, підтверджується проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю у місті Вараш, Рівненська область.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем підтверджено факт проживання в селі Собіщиці Володимирецького району Рівненської області (зона гарантованого добровільного відслення) з 29.10.2986 року по 22.12.1986; з 25.09.1989 по 30.11.1993, а всього 03 роки 05 місяців 01 день, а тому такий не набув право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 5 років.

Крім того, відповідно до довідок від 12.05.2021 №1992*03 та №1993*03 в період з 11.02.1994 по 20.06.1995 та з 20.06.1995 по дату видачі довідки позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 місто Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області до 31.12.2014 було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

Таким чином, документально підтверджено, що позивач з 10.08.1989 по 01.01.1993 прожив та/або пропрацював у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років, а відтак не набув право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

При цьому, суд враховує, що оскільки пенсійний вік особи може бути знижено лише за однією підставою, передбаченою статтею 55 Закону, то період проживання та/або роботи особи в зоні гарантованого добровільного відселення не підлягає включенню в період проживання та/або роботи такої особи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічний правовий висновок міститися у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №556/1172/17.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 липня 2022 року у справі № 460/16843/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді В. В. Гуляк
І. І. Запотічний