Справа № 420/11054/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним дій, оскарження рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області щодо рішення від 30.05.2022 року під № 4500 про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну;

скасувати рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 30.65.2022 року під № 4500 про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну;

зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області надати дозвіл на імміграцію в Україну та документувати посвідкою на постійне проживання, громадянина Республіки Азербаджана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 30.05.2022 року під №4500 про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області йому було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі возз`єднання сім`ї згідно ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» відповідно дозволу на імміграцію як, особі, який є чоловіком громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 січня 2019 року виданий Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, про що зроблений відповідний запис під №58 та документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україну під № НОМЕР_2 від 01.10.2021 року строком дії до 29.09.2022 року, запис під №999, орган, що видав 5103, підстава видачі 04/14.

Однак, за результатами розгляду його заяви про отримання посвідки на постійне проживання відповідачем прийнято рішення про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач вважає, що рішення про відмову у надані дозволу на імміграцію в Україну є незаконним та протиправним.

Ухвалою суду від 15.08.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та витребувано у Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином засвідчену копію міграційної справи громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Представником ГУ ДМС України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву та матеріали особової справи позивача.

У відзиві зазначено, що ГУ ДМС України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов.

У відзиві вказано, що абз. 1 пункту 14 Порядку № 1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. 17.08.2021 листом № 15/1310 Управлінням міграційної поліції ГУ НП в Одеській області повідомлено ГУ ДМС в Одеській області, що ОСОБА_1 безпосередньо впливає на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеської області, з огляду на що УМП ГУ НГІ в Одеській області має заперечення щодо імміграції в Україну зазначеної особи. Відповідь Управління міграційної поліції Головного Національної поліції в Одеській області від 17.08.2021 № 15/1310 не викликає сумнівів у ГУ ДМС в Одеській області, а отже мотивувальна складова прийнятого рішення має місце бути.

При цьому, представник відповідача вказує, що ГУ ДМС в Одеській області не відповідає на будь-які питання кримінального права та кримінально-процесуального права, а також не надає висновків щодо криміналістичного, кримінологічного (та інших похідних і подібних) аспектів справи. У випадку виникнення необхідності у вищеназваних діях є доцільне залучення відповідних спеціалістів Національної поліції України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України та ін.

З огляду на вищевикладене, ГУ ДМС в Одеській області всебічно проаналізовано наявні матеріали особової справи і прийнято рішення від 30.05.2021 № 4500 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, представник відповідача вважає, що при прийнятті рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну Солтанову Гачаю ГУ ДМС в Одеській області діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянин Азербайжану документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , виданою 26.11.2020 року терміном дії до 25.11.2021 року.

Підставою для видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання зазначено кодове позначення мети поїздки «04/14» - возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).

08.06.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Судом встановлено, що до Головного управління ДМС в Одеській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 17.08.2021 №15/310 відповідно до якого, ГУ ДМС України в Одеській області повідомлено, що згідно листа ГУ ДМС України в Одеській області №5100.5.3-8561/51.1.21 від 22.07.2021, на теперішній час УМП ГУНП в Одеській області не має заперечень щодо імміграції в Україну іноземних громадян згідно наданого списку, окрім особи яка впливає на криміногенну обстановку на території м. Одеси та Одеської області, зокрема громадянина Азейбарджану - ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину республіки Азербайджан ОСОБА_1 складено 30.05.2022 року.

Листом від 09.06.2022 року №5100.5.3-4006/51.1-22 Головним управлінням ДМС в Одеській області повідомлено позивача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні.

Також Відділом з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 30.05.2022 №4500 громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішенням, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року.

Відповідно до ч. 14 статті 4 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частиною 1 статті 10 Закону України дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, який визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система Аркан), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України Про імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 19 Порядку 1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-V111 (далі - Закон №2469-VІІІ) : 3) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; 6) загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; 10) національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Відповідно до ст. 3 Закону №2469-VІІІ державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №2469-VІІІ сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що до складу сектору безпеки і оборони входять, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України, Державна міграційна служба України.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону №2469-VІІІ Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-V111 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності.

Згідно п.п. 1-4 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

В якості правової підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію у рішенні від 30.05.2022 року №4500 зазначено п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію».

У висновку від 30.05.2022 року зазначено, що 22.07.2021 за №5100.5.3-8561/51.1.-21 ГУ ДМС в Одеській області було направлено запит до ГУ НП в Одеській області щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію заявнику. Згідно відповіді відділу боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП в Одеській області від 17.08.2021 №15/1310, вони мають заперечення щодо імміграції в Україну громадянина Грузії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вказаний громадянин безпосередньо впливає на криміногенну обстановку в м. Одесі та Одеській області.

Разом з тим, судом встановлено, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію у рішенні від 30.05.2022 року №4500 зазначено п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», а саме лист ГУ НП в Одеській області від 17.08.2021 №15/1310, в якому зазначено про заперечення щодо надання дозволу на імміграцію ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте, зазначені твердження жодним чином не обґрунтовані, не зазначено жодних конкретних обставин щодо впливу позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, перевірка інформації наданої компетентними органами не є обов`язковою відповідно до Порядку №1983 та Закону України «Про імміграцію».

Зважаючи на те, що підставою відмови у наданні дозволу на імміграцію є інформація отримана від органів Національної поліції, суд дійшов висновку, що у відповідача були достатні підстави для прийняття рішення №4500 від 30.05.2022 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Крім того, оскільки інформація стосовно позивача надана компетентним органом то у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви у його недостовірності, підстави для проведення перевірки відсутні.

З урахуванням вищезазначеного, рішення №4500 від 30.05.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну є правомірними, прийнятими в межах дискреційних повноважень та з урахуванням усіх фактичних обставин справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «ABUHMAID v. UKRAINE» (заява №31183/13) від 12.01.17 р., вказав, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. «Osman v. Denmark», § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним дій, оскарження рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, )

Суддя П.П. Марин

.