Справа № 380/11704/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України) щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії (далі ГУ МВС України у Львівській області) повторно направити до Міністерства внутрішніх справ України документи позивача разом з висновком щодо виплати грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року «Про затвердження Порядку та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, виходячи з 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Посилається на те, що в період з 23.06.1992 року по 30.04.2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті Лінійного управління на Львівській залізниці Міністерства внутрішніх справ України від 25.04.2008 року №24 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.«б» ст.65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114. У січні 2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ; при цьому, ступень втрати працездатності у відсотках становить 45%. Вказав, що 28.05.2021 року звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, проте така разом з доданими до неї матеріалами була повернута відповідачем без прийняття рішення. В подальшому, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21, ГУ МВС України у Львівській області підготовлено висновок від 27.06.2022 року про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та скеровано такий до МВС України. Втім, 02.08.2022 року відповідач, Міністерство внутрішніх справ України, повторно відмовив у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та затвердив відповідний висновок. Позивач з таким рішення не погоджується та вважає, що належним способом захисту та відновлення його прав у цій справі буде зобов`язання ГУ МВС України у Львівській області повторно направити до МВС України відповідні документи разом з висновком щодо виплати грошової допомоги, а МВС України за результатами розгляду останніх прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги. Наведене і зумовило позивача звернутися до суду за судовим захистом.

У встановлений судом строк від відповідача, МВС України, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України. При цьому вказав, що саме лише подання позивачем передбачених п.7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі Порядок №850), документів не свідчить про наявність у нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставини отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття Міністерством внутрішніх справ України будь-якого з рішень: чи то про виплату одноразової грошової допомоги, чи про відмову у виплаті такої. Зазначив, що Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України при розгляді отриманих від позивача матеріалів зауважено, що медико-соціальна експертна комісія щодо нього проведена з порушенням п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю до складу якого входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися; лікарсько-консультативною комісією лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач для проходження МСЕК не направлявся. Вказана невідповідність надісланих матеріалів унеможливила прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу. З огляду на викладене, вважає, що приймаючи рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Щодо позовної вимоги про зобов`язання МВС України прийняти рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги зазначив, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 19.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено відповідачу ГУ МВС України у Львівській області 20.09.2022 року (шляхом надіслання на офіційну електронну адресу), однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, Міністерства внутрішніх справ України, про зупинення провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , у період з 23.06.1992 року по 30.04.2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті Лінійного управління на Львівській залізниці Міністерства внутрішніх справ України від 25.04.2008 року №24 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за п.«б» ст.65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

Згідно Свідоцтва про хворобу №192 від 04.04.2008 року, виданого військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Львівській області, встановлено, що захворювання позивача пов`язане проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №011334 від 22.01.2020 року, позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 45%.

22.01.2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказане підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №333338.

З метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.п.2 та 7 Порядку №850, позивач 28.05.2021 року звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №32264/15-2021 від 15.07.2021 року, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу, повернуто на доопрацювання як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Вважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідачів щодо нерозгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду із позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21 позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю: визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ; відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку №850.

27.06.2022 року ГУ МВС України у Львівській області підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21, складений на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 , та скеровано такий до МВС України.

02.08.2022 року Міністерством внутрішніх справ України прийнято рішення про відмову у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 315300,00 грн у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

08.08.2022 року на адресу ГУ МВС України у Львівській області надійшов лист Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №21537/15-2022 від 03.08.2022 року про розгляд матеріалів стосовно призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зміст указаного листа зводиться до наступного: «…За результатами розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що при його огляді медико-соціальною експертною комісією допущено порушення п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, відповідно до яких МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Крім того, лікарсько-консультативною комісією лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 на МСЕК не направлявся. Невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливила прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з Порядком №850. Ураховуючи викладене, прийнято рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та затверджено відповідний висновок».

Вважаючи протиправними дії МВС України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є право позивача на призначення йому МВС України одноразової грошової допомоги та виплата її позивачу територіальним органом МВС в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ч.1 ст.97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з абз.абз.2, 3 п.15 Розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №580-VIII, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015 року, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядком №850.

Так, згідно з ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 року №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015 року), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок №850, відповідно до п.2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Пунктом 7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

У відповідності до п.8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Системний аналіз наведених норм вказує на те, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.02.2018 року у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17, від 28.03.2019 року у справі №296/10138/16-а, від 17.04.2020 року у справі №822/736/17, від 16.03.2020 року у справі №641/10426/16-а.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом вище, позивач у період з 23.06.1992 року по 30.04.2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті Лінійного управління на Львівській залізниці Міністерства внутрішніх справ України від 25.04.2008 року №24 о/с позивача звільнено у відставку зі зняттям з військового обліку за п.«б» ст.65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №192 від 04.04.2008 року, виданого військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Львівській області, у позивача діагностовано захворювання, пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ України.

22.01.2020 року під час первинного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що видано довідку МСЕК №333338.

Тобто із цього часу в позивача виникли підстави, які згідно п.2 Порядку №850 надають право на отримання одноразової грошової допомоги. Згідно з підп.2 п.3 Порядку №850, грошова допомога, у разі встановлення інвалідності III групи, призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

28.05.2021 року позивач звернувся до ГУ МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додав визначений у п.6 Порядку №850 пакет документів.

Спочатку листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №32264/15-2021 від 15.07.2021 року вказані заява та документи повернуто на доопрацювання як такі, що не відповідають вимогам законодавства. В подальшому, на виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21, ГУ МВС України у Львівській області 27.06.2022 року складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 315300,00 гривень, втім МВС України відмовлено у його затвердженні.

Підставою для відмови, як видно зі змісту листа Департаменту фінансово-облікової політики МВС України №21537/15-2022 від 03.08.2022 року, слугувало те, що при огляді позивача медико-соціальною експертною комісією допущено порушення п.10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, в частині незалучення до складу комісії представників закладів охорони здоров`я МВС. Крім того, повідомлено, що лікарсько-консультативною комісією лікарні ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач на МСЕК не направлявся.

Оцінюючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення №1317), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п.3 Положення №1317).

Відповідно до п.4 Положення №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно з п.6 Положення №1317, висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до п.10 Положення №1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з п.п.16, 19 Положення №1317, голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи. Для вирішення соціальних питань і створення з урахуванням ступеня втрати життєдіяльності та професії потерпілого спеціальних умов для виконання роботи запрошується представник власника підприємства, установи та організації, де працює хворий, що досяг повноліття, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, або представник уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 22 Положення №1317 визначено, що рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Відповідно до норм п.24 Положення №1317, комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Суд враховує, що п.10 Положення №1317 визначено склад комісії; при цьому слід вказати, що позивач не вправі впливати на формування складу такої комісії та її фактичний склад, а також процедуру прийняття нею рішень.

З наданих позивачем доказів щодо проходження медико-соціальної експертизи неможливо встановити стверджуваної відповідачем інформації, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом.

Окрім того, пунктом 14 Порядку №580 визначено вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, зокрема: якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Тобто положеннями вказаного пункту Порядку №580 не передбачено можливості відмовити особі у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що медико-соціальна експертиза проведена без залучення представників закладів охорони здоров`я МВС.

За таких обставин, суд враховує твердження позивача про те, що йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які суперечать нормам чинного законодавства та не передбачені п.14 Порядку №850.

Також, суд звертає увагу, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб. Втім, відповідач, МВС України, не надав суду доказів оскарження ним і скасування в судовому порядку рішення МСЕК про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Враховуючи тривалість строку, що минув від дати звернення позивача про призначення допомоги (28.05.2021 року), МВС України мало достатньо часу для оскарження результатів медико-соціальної експертизи, проте не скористалося такою можливістю. А тому, на думку суду, таке рішення є для нього обов`язковим при вирішенні питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Дослідивши зміст Порядку №850 (згідно з положеннями якого відповідач мав здійснити дії щодо розгляду обумовленої заяви (рапорта) позивача разом із доданими документами та прийняти за результатами такого розгляду певне рішення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року у справі №380/19179/21), суд встановив, що вказаний Порядок не визначає та не закріплює певної форми рішення, яке б мав прийняти відповідач. Натомість визначає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентує повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або у випадках, передбачених п.14 Порядку, про відмову в призначенні такої допомоги.

При цьому, суд враховує, що Департамент фінансово-облікової політики МВС України діє у складі МВС України. Відповідно до п.13 Положення про Департамент, затвердженого наказом МВС України від 22.12.2015 року №1607, на вказаний Департамент МВС України покладено повноваження щодо організації роботи, пов`язаної із соціальними виплатами.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що позивач має право на призначення йому МВС України одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

Як наслідок, дії відповідача (МВС України), які виразились у прийнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №850, є протиправними. Відтак, позов у цій частині є підставним та підлягає задоволенню.

Водночас, вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.09.2021 року у справі №380/8727/20, від 03.06.2021 року у справі №2340/4545/18, від 23.09.2021 року у справі №440/1389/19.

Суд враховує, що недобросовісне виконання відповідачами судових рішень створює перешкоди у реалізації позивачем свого права на належне соціальне забезпечення, проте за відсутності рішення МВС України, постановленого у відповідності до вимог п.9 Порядку №850, суд не може перебирати на себе повноваження цього органу та вирішувати питання про виплату грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач уже повертав позивачу документи про призначення одноразової грошової допомоги з тих підстав, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії МСЕК не залучалися; правомірність такого повернення була предметом дослідження у справі №380/19179/21, у якій рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2021 року визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення відповідно до п.9 Порядку №850; позивачем виконано всі умови, визначені законом для затвердження МВС України висновку щодо призначення такої допомоги, а тому, в силу вимог ст.ст.5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до вимог Порядку №850.

При цьому, суд враховує, такий спосіб захисту, як зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву (рапорт) та документи позивача, призведе до чергового ухилення суб`єктом владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків в частині призначення позивачу одноразової грошової допомоги та суперечитиме принципу правової визначеності.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 23.09.2021 року у справі №440/1389/19 та від 22.09.2022 року у справі №380/12913/21.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які виразились у прийнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у порядку та в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул.Богомольця,10, м.Київ, 01601; ) прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму (встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІІ групи інвалідності) у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та скерувати таке рішення до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для видання наказу про виплату такої допомоги.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул.Богомольця, 10, м.Київ, 01601; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (місцезнаходження: площа Генерала Григоренка,3, м.Львів, 79007; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.