Справа № 380/9880/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року

справа №380/9880/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 431968090), в якому просить суд:

-визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн.;

-зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що про прийняття оскарженої вимоги вона дізналася лише 16.02.2022 у мобільному застосунку «Дія», отримавши копію постанови від державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові про відкриття виконавчого провадження №68642953 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021. Проте, відповідач ні в паперовій ні в електронній формі не надсилав позивачці оскаржену вимогу. Позивачка зазначає, що у 2001 році була зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте багато років не займається підприємницькою діяльністю, а з 2011 року працює на посаді вчителя початкових класів ліцею №17 Львівської міської ради, тобто як найманий працівник. Також, посилаючись на правові висновки, зазначені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 01.07.2020 по справі №280/81/19 та від 18.02.2021 у справі №320/6518/18 зазначає, що суб`єктивна ознака статусу фізичної особи-підприємця є визначальною для вирішення питання про віднесення її до платників єдиного внеску, однак відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані про реєстрацію позивачки як фізичної особи-підприємця відсутні. Стверджує, що Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» змінилася процедура державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якої усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці створені та зареєстровані до 01.01.2004 зобов`язані подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтва про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка, а ті свідоцтва, які оформлені з використання бланку старого зразка та видані до 01.07.2004 вважаються недійсними, на підставі чого вважає, що відмова від реєстрації за новими правилами суб`єктів господарювання, зареєстрованих до 01.07.2004, фактично звільняє від обов`язку зі сплати єдиного внеску. З огляду на викладене вважає, що у контролюючого органу не було правових підстав для нарахування їй заборгованості зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою від 22.07.2022 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

08.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги з тих підстав, що позивачка звернулася до суду з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 09.09.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без руху та встановлено позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання вказаної ухвали до суду надійшло клопотання від представника позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що про прийняття оскарженої вимоги позивач дізналася лише 16.02.2022 у мобільному застосунку «Дія», отримавши копію постанови від державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові про відкриття виконавчого провадження №68642953 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021. Проте, відповідач ні в паперовій ні в електронній формі не надсилав позивачці оскаржену вимогу. Така бездіяльність відповідача позбавила позивачку можливості дізнатись про наявність у неї відповідної заборгованості зі сплати єдиного внеску та оскаржити відповідну вимогу в адміністративному чи судовому порядку протягом належного строку.

Ухвалою від 26.09.2022 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду та поновлено строк звернення їй до суду у справі за її позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Відповідач позов не визнав, на адресу суду надіслав відзив, у якому, зокрема пояснює, що за даними інформаційної системи «Податковий блок» з 01.11.2001 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрована як платник єдиного соціального внеску. Звертає увагу, що у відповідності до вимог, передбачених ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачу з 01.01.2017 по 19.01.2021 нараховано до сплати єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 грн. Зазначає, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, нарахований за календарний квартал, до числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, а у разі не своєчасної сплати або несплати визначених сум контролюючий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику, надсилає платнику єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, дана вимога є виконавчим документом. Вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021 була сформована та надіслана поштою позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі чого просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 01.21.2001 була зареєстрована як фізична особа підприємець (номер запису 4657-Ф) та перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області.

Згідно з реєстраційними даними платника в ДПІ є запис щодо припинення державної реєстрації підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , але вона знята з обліку.

За даними інформаційної системи податкового органу, станом на 19.01.2021 в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн., яка складається з автоматично нарахованого єдиного внеску:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., граничний строк сплати 09.02.2018;

- 1 квартал 2018 року 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018;

- 2 квартал 2018 року 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2018;

- 3 квартал 2018 року 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.10.2018;

- 4 квартал 2018 року 2457,18 грн., граничний строк сплати до 21.01.2019;

- 1 квартал 2019 року 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019;

- 2 квартал 2019 року 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2019;

- 3 квартал 2019 року 2754,18 грн., граничний строк сплати до 21.10.2019;

- 4 квартал 2019 року 2754,18 грн., граничний строк сплати до 20.01.2020;

- 1 квартал 2020 року 2078,12 грн., граничний строк сплати до 21.04.2020;

- 2 квартал 2020 року 1039,06 грн., граничний строк сплати до 20.07.2020;

- 3 квартал 2020 року 3178,12 грн., граничний строк сплати до 19.10.2020;

- 4 квартал 2020 року 2200,00 грн., граничний строк сплати до 19.01.2021;

Звітність ФОП ОСОБА_1 за період з 2017 року по 2021рік до податкового органу позивачкою не надавалась.

Податковий орган надіслав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021 у сумі 37788,74грн. на податкову адресу позивачки, а саме, АДРЕСА_2 , однак поштове відправлення повернуло на адресу податкового органу означений лист з вимого із відміткою «інші причини» щодо причин повернення.

Відповідач подав заяву до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021 та стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з ОСОБА_1 .

10.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Управління адміністративних послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради із заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням.

Діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця було припинено, про що зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.08.2021, 001120509 на підставі власного рішення,.

16.02.2022 на підставі заяви податкового органу Франківським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68642953 на підставі вищезазначеної вимоги.

Позивачка вважає спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом приписів ст. 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 ч.1 ст.4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз. 1 п.1 та п. 3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у п.1 (крім абз. 7), ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у п. 4 ч.1 ст.4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з 01.01.2017 складає 3200,00грн., відповідно мінімальний страховий внесок в 2017році складає 704,00грн (3200,00грн. х 22 відсотки).

Сума мінімального страхового внеску за кожен місяць у 2018 році складає 819,06грн., так як відповідно до Закону України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 3723,00грн (3723,00грн. х 22 відсотки).

На 2019рік в Законі України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з 01.01.2019 складає 4173,00грн., відповідно мінімальний страховий внесок складає 918,06грн. (4173,00грн.х 22 відсотки).

Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2020році складає 1039,06грн., так як відповідно до Закону України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлено 4723,00грн. (4723,00грн. х 22 відсотки).

Разом з тим, Законом України від 25.08.2020 №822-IX внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік». Зокрема, починаючи з 01.09.2020 встановлено розмір мінімальної заробітної плати 5000,00грн.

Таким чином, починаючи з 01.09.2020 сума мінімального страхового внеску за місяць становить 1100,00грн.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд дійшов висновку про те, що відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 (адміністративне провадження №К/9901/28514/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до довідки Ліцею №17 Львівської міської ради від 13.07.2022 №10 за позивачку сплачувались страхові внески з 01.09.2011 по день видачі довідки. Тобто за період 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 рік роботодавець сплачував за позивачку ЄСВ не менше мінімального страхового внеску.

Також, слід зазначити, що суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст.58 цього Кодексу.

01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону №755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог ст.19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абз. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абз. 9 ч.1 ст.1 Закону №755-IV).

03.03.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 01.07.2010 № 2390-VI (далі - Закон №2390-VI), яким внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, закінчився 03.03.2012. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем державному реєстратору реєстраційної картки для включення відомостей про нього до ЄДР та для заміни свідоцтва про державну реєстрацію на свідоцтво про державну реєстрацію єдиного зразка. Доказів зворотнього відповідачем не надано.

25.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 № 1155-VII (далі - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01.07.2004, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог ст..19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI.

Основною метою проекту Закону №1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які зареєстровані до 01.07.2004 та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом №1155-VII внесені зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до ЄДР.

Отже, суд вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01.07.2004 ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас, зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені Законами 32390-VI та №1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Суд зауважує, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

З підстав викладеного суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19, у постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №280/2854/20, від 18.02.2021 у справі № 320/6518/18, від 29.07.2020 у справі №120/703/19.

Відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням обставин, встановлених судом, аналізу наведених норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини та позицій Верховного Суду, які наведені вище, а також доказів отримання позивачем доходу від здійснення підприємницької діяльності у спірний період.

За таких обставин відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у позивача обов`язку сплати за ЄСВ за вказаний період за себе як фізичної особи-підприємця, який фактично не здійснює господарську діяльність (факт відсутності у платника податку доходів та неподання ним звітності відповідачем не заперечується).

Вказане свідчить про те, що позивач не є страхувальником у розумінні Закону №2464-VI та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску.

Разом з тим, реєстраційні дії, про які згадувалося вище щодо державної реєстрації включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 03.08.2022, НОМЕР_2 та державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця 11.08.2021, 001120509 на підставі власного рішення, не є доказом того, що до цієї дати позивачка мала статус ФОП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану вимогу, діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому вимога вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску позивача у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн., суд зазначає таке.

Згідно з Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 № 5 (далі Порядок), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Суд зазначає, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо правильного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом за такою вимогою про сплату боргу.

Така правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 826/9288/18.

Суд також зазначає, що визнання судом протиправною та скасування вимоги про сплату боргу без виключення податковим органом сум боргу (на підставі яких була сформована спірна вимога) з інтегрованої картки позивача, спричинить подальше формування в автоматичному режимі іншої вимоги про сплату боргу на таку невиключену суму та зумовить повторне звернення позивача до суду за її оскарженням, а відтак без зобов`язання відповідача виключити суму боргу з інтегрованої картки спосіб захисту прав позивача не буде ефективним та не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У спірному випадку належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є також зобов`язання Головного управління ДПС у Львівській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) позивача заборгованість з єдиного соціального внеску у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1984,80грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 431968090) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Львівській області зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від №Ф-4747-51У від 08.02.2021 на суму 37788,74грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 431968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Хуторської Наталії Олександрівни (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер ) судовий збір на сумі 1984 (одна тисяча девятсот вісімдесят чотири)грн. 80коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.