Справа № 420/22309/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Іллящука Дениса Георгійовича (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020), Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (; вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Іллящука Дениса Георгійовича, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Іллящука Дениса Георгійовича по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві»;

зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві».

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/22309/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 18.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ст. 263 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» направлено запит до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із метою отримання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві». У відповідь на запит надано лист, де роз`яснено, що запитувана інформація є інформацією із обмеженим доступом, а тому у наданні копії відмовлено. Позивач із такою відмовою не погоджується та вказує, що:

- у відмові в задоволенні запиту на інформацію не наведено сукупності вимог, які обмежують доступ до інформації, а й наявність хоч однієї такої вимоги;

- розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію про, зокрема, організаційну структуру, та коло осіб, які утримуються за бюджетні кошти. Надання штатного розпису не характеризує персоналії та не впливає на рівень дезорганізації діяльності ДБР;

- посилання відповідача на сформований перелік відомостей, що становлять службову інформацію, не може бути підставою для ненадання інформації, адже відповідні обмеження на рівні закону відсутні;

- наказ ДБР від 29.06.2021 №373 «Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» є нормативним актом, бо зачіпає права, свободи і законні інтереси громадян, має міжвідомчий характер, проте завжди був нікчемним через відсутність його реєстрації у Міністерстві юстиції України, а отже застосуванню відповідачем не підлягав.

13.12.2021 року Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, подало суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог та, зокрема, зазначило, що відомості про штат, штатну численність, фактичну укомплектованість за штатом Державного бюро розслідувань становлять державну таємницю, запитувана інформація віднесена до службової, тому листом від 22.10.2021 року позивачу надано мотивовану відповідь; фактичні обставини справи спростовують твердження позивача про вчинення заступником директора ТУ ДБР у м.Миколаєві протиправної бездіяльності.

16.12.2021 року позивач подав суд заяву про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із правничою допомогою у сумі 5434грн. та заперечення на відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.01.2022 року.

24.12.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та додаткові пояснення, в яких наголошено, що оскільки наказ Державного бюро розслідувань №379 є чинним, у межах спірних правовідносин позивачем не оскаржений, підстави для неврахування його під час надання відповіді на запит - відсутні.

28.12.2021 року позивачем подані міркування пояснення щодо додаткових пояснень відповідача, в яких, зокрема, зазначено, що відповідачем не зазначено жодного обґрунтування зменшення розміру судових витрат, тому його неможливо брати до уваги .

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді підготовче засідання 19.01.2022 року було перенесено на 15.02.2022 року.

У підготовче засідання 15.02.2022 року сторони не з`явились.

15.02.2021 року від представників позивача та відповідача надійшли заяви, у яких вони просили суд провести розгляд справи без їх участі та закрити підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2022 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 10.03.2022 року.

Судове засідання, призначене на 10.03.2022 року не відбулось у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні та припиненням розгляду справ у відкритих судових засіданнях в Одеському окружному адміністративному суді.

09.08.2022 року у справі було призначене судове засідання на 01.09.2022 року, яке у зв`язку із перебуванням судді Аракелян М.М. у відпустці було перенесено на 27.09.2022 року.

15.09.2022 року Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві подало суду заяву, в якій просило відкласти судове засідання, призначене на 27.09.2022 року, у зв`язку із чим судове засідання було відкладено на 18.10.2022 року.

У судове засідання 18.10.2022 року представники учасників справи не з`явились, були повідомлені про час та місце проведення засідання засобами електронного зв`язку.

Керуючись п.9 ст. 205 КАС України судом було прийнято рішення продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 15.10.2021 року ОСОБА_1 направив до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, запит на інформацію, в якому просив надати на його електронну адресу та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві» (а.с.10).

22.10.2021 року за №Т-3598/ЗПІ/16-02-16/21 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, надало позивачу відповідь на вищезазначений запит за підписом заступника директора Управління, в якій зазначило, що згідно із пунктом 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис становлять інформацію з обмеженим доступом. Разом з цим, стаття 4.1.11 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 23.12.2020 року №383, передбачає надання відомостям про штат, за сукупністю показників у цілому або за окремими показниками в цілому щодо ДБР, грифу секретності «Цілком таємно» та «Таємно». Крім того, виходячи з положень ч.2 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» (щодо проведення «трискладового тесту»), аналізуючи штатний розпис ТУ ДБР у м. Миколаєві, зазначено, що вона підпадає під наведені критерії обмеження, а саме: 1) беручи до уваги статус ДБР, як правоохоронного органу, специфіку завдань, які вирішує ДБР, особливий характер служби в ДБР, умови правового захисту працівників ДБР, умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, обмеження доступу до запитуваних позивачем відомостей здійснюється в інтересах держави України, що полягають в?забезпеченні незалежності Державного бюро розслідувань як правоохоронного органу, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням; 2) можливість завдання істотної шкоди зазначеним інтересам полягає у можливості створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР, підвищення рівня дезорганізації діяльності ДБР, зростання ризиків виникнення тиску (впливу) на осіб, причетних до виконання завдань слідства та оперативно-розшукової діяльності, тощо. Як наслідок, надання запитуваних позивачем відомостей в реальному часі відкриє необмеженому колу осіб інформацію про штатну чисельність, фактичну укомплектованість підрозділу ДБР що, у свою чергу, матиме прямий причинно- наслідковий зв`язок із зазначеною вище потенційно-конкретною істотною шкодою. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує ДБР, вказана шкода с істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до запитуваних позивачем відомостей є достатньо високою; 3) зважаючи на те, що запитувані позивачем відомості з урахуванням положень статей 32, 34 Конституції України, частини 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» не є інформацією, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо, зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання запитуваних відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні. Тому надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2021 №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» не уявляється можливим (а.с.11-12).

Вважаючи відмову у наданні запитуваної ОСОБА_1 інформації протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст.5 вказаного Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Частинами 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

У свою чергу, статтею 20 Закону України «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (ст.29 ЗУ «Про інформацію»).

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Публічна інформація, згідно із ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» передбачено забезпечення доступу до інформації шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідач не заперечує, що він є розпорядником запитуваної інформації.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

У відповідності до частини 1 статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Статтею 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону №2939-VI, відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі. 12 листопада 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Отже, нормами Закону №794-VIII, ДБР відокремлено, як орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.

На виконання пункту 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №794-VIII, Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову №127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».

03 грудня 2019 року, Верховна Рада України, з метою вдосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, прийняла Закон №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Статтею 1 Закону №794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Отже, з 27 грудня 2019 року, ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.

Згідно із ст.3 ЗУ «Про Державне бюро розслідувань» діяльність ДБР є гласною тією мірою, що не порушує права і свободи людини і громадянина, не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства та законодавства про державну таємницю.

Незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами: 1) спеціальним статусом Державного бюро розслідувань, особливим порядком, фінансування та організаційного забезпечення діяльності; 2) особливим порядком добору, призначення та звільнення Директора Державного бюро розслідувань, а також вичерпним переліком підстав для припинення його повноважень, визначеним цим Законом; 3) порядком здійснення повноважень Державним бюро розслідувань та його працівниками; 5)забороною незаконного втручання у здійснення повноважень працівників Державного бюро розслідувань; 6) належною оплатою праці працівників Державного бюро розслідувань і соціальними гарантіями; 7) правовим захистом і забезпеченням особистої безпеки працівників Державного бюро розслідувань, їхніх близьких родичів. Забороняється незаконне втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших фізичних або юридичних осіб у діяльність Державного бюро розслідувань (ст.4 ЗУ «Про Державне бюро розслідувань»)

Відповідно до ст.14 ЗУ «Про Державне бюро розслідувань» служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру. До працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Згідно із п.1 ст.18 ЗУ «Про Державне бюро розслідувань» працівники Державного бюро розслідувань під час виконання покладених на них обов`язків є представниками влади, діють від імені держави і перебувають під її захистом. Ніхто, за винятком уповноважених посадових осіб державних органів у передбачених законами випадках, не має права втручатися в їхню законну діяльність.

У межах своєї компетенції та виходячи із покладених на нього завдань Державне бюро розслідувань згідно з пунктом 16 статті 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» забезпечує відповідно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, а також визначеного законом порядку оприлюднення та надання доступу до публічної інформації.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 року №435 затверджено Інструкцію про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апарат та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань (надалі - Інструкція №435).

Згідно із п.2 Інструкції №435 в органі ДБР утворюються та постійно діють комісії з питань роботи із службовою інформацією. Положення про комісії та їх склад затверджуються відповідними наказами органу ДБР.

Перелік відомостей, що становить службову інформацію у Державному бюро розслідувань, складається у порядку, визначеному пунктом четвертим Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 736 (далі - Інструкції № 736), затверджується наказом Державного бюро розслідувань та оприлюднюється на офіційному вебсайті ДБР.

Рішенням Комісії з питань роботи із службовою інформацією Державного бюро розслідувань формується та передається на затвердження Директору ДБР Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Згідно із п.1.8. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ДБР від 29.06.2021 року №373, до складу таких відомостей віднесено відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис.

З урахуванням вищенаведеного, суд констатує, що відомості, які містяться в наказі Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», віднесено відповідачем до службової інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.10 Закону України «Про державну таємницю» віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його вчасною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України (ч.ч.1,2 ст.12 ЗУ «Про державну таємницю»).

Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2021 за №52/35674 (зі змінами), затверджено Звід відомостей, що становлять державну таємницю; наказ опубліковано в Офіційному віснику України від 29.01.2021року - 2021 р., №7.

Відповідно до ст.4.1.10 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом Державного бюро розслідувань становлять державну таємницю.

Суд погоджується, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом (службова) згідно п.1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373

Наказ №373 від 29.06.2021 року є чинним, не підлягав реєстрації як нормативно-правовий акт, отже позивач помилково наголошує на його нікчемності.

Відповідач детально обґрунтував свою позицію стосовно відсутності імперативного обов`язку державної реєстрації нормативно-правових актів ДБР, у тому числі Наказу №373, після виключення ДБР з переліків центральних органів виконавчої влади, затверджених Кабміном України, з чим суд погоджується.

Доступ до такої інформації може бути наданий відповідно до приписів ч.2 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», проте відомості про штат, штатну чисельність, тощо Державного бюро розслідувань згідно ст.4.1.10 Зводу відомостей віднесено до державної таємниці, а отже правомірно віднесений відповідачем до інформації з обмеженим доступом.

Відтак, заступник директора ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на законних підставах та обґрунтовано надав відповідь про відмову у наданні копії наказу №201ДСК, керуючись при цьому положеннями ч.2 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Суд не приймає як доречні аргументи позивача стосовно повноважень окремих службових осіб ДБР щодо підписання наказу №373, тощо, констатуючи, що відповідні питання лежать у площині спору з іншим предметом позову, на що підставно звернув увагу відповідач у відзиві на позов.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач діяв на підставах, встановлених законом та у межах своїх повноважень, не допустивши протиправну бездіяльність.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення судових витрат (у тому числі витрат на правничу допомогу) за рахунок відповідачів відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Заступника директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Іллящука Дениса Георгійовича (вул. Погранична, 9, м.Миколаїв, 54020), Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (; вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.