Справа № 296/2946/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/2946/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Адамович О.Й.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

31 жовтня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської митниці на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0063/90200/21 від 10 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до Черкаської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0063/90200/21 від 10 листопада 2021 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України, не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17 жовтня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2021 року стосовно ОСОБА_1 головним державним інспектором відділу боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Черкаської митниці ДФС Жук М.В. складено протокол про порушення митних правил №63/90200/21, згідно якого встановлено, що 10.11.2018 громадянином України ОСОБА_1 в митний режим транзиту було поміщено транспортний засіб «VW SHARAN» (VIN: НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , країна реєстрації - НОМЕР_3 ), ввезений ним на митну територію України через пункт пропуску «Славутич - Комарин» митного поста «Нові Яриловичі» Чернігівської митниці ДФС.

14.07.2021 до Черкаської митниці ДФС для здійснення митного оформлення було подано митну декларацію №UA902050/2021/500149 відповідно до якої встановлено, що транспортний засіб «VW SHARAN» (VIN: НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , країна реєстрації - НОМЕР_3 ) було передано громадянином України ОСОБА_1 у користування громадянину України ОСОБА_2 , який безпосередньо його не поміщував у митний режим транзиту (а.с. 29-32).

Протокол складався за відсутності ОСОБА_1 , у ньому одночасно визначено час та місце розгляду справи.

Протокол про порушення митних правил, в якому запропоновано ОСОБА_1 протягом 5 днів з моменту отримання даного протоколу прибути до Черкаської митниці ДФС для надання пояснень по суті справи, надісланий митницею на адресу: АДРЕСА_1 03 вересня 2021 року рекомендованим листом (а.с.49,50).

Також ОСОБА_1 було направлено повідомлення про перенесення розгляду справи на 10.11.2021 року та запропоновано у строк до 09.11.2021 прибути до Черкаської митниці ДФС для надання пояснень по суті справи. Вказане повідомлення направлено на адресу: АДРЕСА_2 рекомендованим листом (а.с.52,53,54,55).

Постановою в справі про порушення митних правил №0063/90200/21 від 10.11.2021 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000,00 грн (а.с. 56-58).

Вказану постанову мотивовано тим, зокрема, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ч. 4 ст. 469 МК України та передав транспортний засіб марки «VW SHARAN» (VIN: НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , країна реєстрації - НОМЕР_3 ), який перебував під митним контролем, іншій особі, а тому в його діях наявні ознаки порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України.

Постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 та 11.11.2021 року надіслана митницею на адресу: АДРЕСА_1 рекомендованим листом (а.с.49,50).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України

Транзитний митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 90 Митного кодексу).

Згідно ст.102 МК України, Митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення.

Як вбачається з п. 2 ч. 1 ст. 93 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі.

Водночас суд звертає увагу на те, що відповідачем взагалі не встановлено, коли та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу позивачем.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що факт митного оформлення вищевказаного транспортного засобу згідно митної декларації від 14.07.2021 № UA902050/2021/500149 є доказом того, що даний автомобіль у будь-якому разі був переданий ОСОБА_1 у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, не можуть слугувати підставою правомірності оскаржуваної постанови, оскільки відсутні відомості про те, коли та за яких обставин саме цей автомобіль був переданий ОСОБА_1 у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься довідка складена за результатами розгляду матеріалів зареєстрованих в Журналі єдиного обліку Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві за №25779 від 25.04.2019, про те, що в період часу з 01.01.2019 по 21.01.2019 заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишив автомобіль марки Volkswagen, модель Sharan, SRB20X7, сірого кольору за адресою: АДРЕСА_3 після чого 25.04.2019 виявив його відсутність. В ході проведення перевірки було встановлено, що 25.04.2019 за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 37 виявив відсутність автомобіля марки Volkswagen, модель Sharan, SRB20X7, сірого кольору. Також встановлено, що заявник не надав будь-яких документів, які підтверджують право власності на автомобіль. На даний час в зібраних матеріалах відсутні достатні дані, які вказують на наявні ознаки кримінального правопорушення (а.с.13).

Істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, має також те, що вказана норма набула чинності вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України було внесено зміни, а саме - назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Тобто, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019 року, в той час як транспортний засіб марки «VW SHARAN» (VIN: НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , країна реєстрації - PL), позивачем ввезено на митну територію України 10.11.2018 року.

Порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі.

Водночас, особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії, про що вірно вказував позивач.

Згідно ч.2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Надавши правову оцінку доводам сторони позивача щодо безпідставного розгляду справи про порушення митних правил без участі позивача, суд виходить із наступного.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Згідно ч. 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Як зазначалось вище, в наданих суду матеріалах справи про порушення митних правил містяться адресовані ОСОБА_1 повідомлення про необхідність прибути до Черкаської митниці для надання пояснень та виклики на розгляд справи по суті, а також містяться листи про направлення копії протоколу про порушення митних правил та постанови в справі про порушення митних правил, які надіслані через відділення Укрпошти, однак відомостей про їх отримання позивачем матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що всі листи та повідомлення адресовані ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 поверталися з відміткою «не проживає». При цьому, відповідачем продовжувалися направлятися листи та повідомлення на вказану адресу.

Повідомлення, яке було адресоване ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Слід зазначити, що повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», не може бути визнане належним врученням. Відмітка «за закінченням терміну зберігання» не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна довідка про реєстрацію місця проживання особи №10-14/17364 від 15 липня 2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.8).

Відтак, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що про час і місце розгляду справи про порушення митних Черкаською митницею ДФС позивач належним чином повідомлений не був, відповідно, розгляд справи проведено з порушенням вимог ч.ч.1, 4 ст.526 МК України.

Зазначене, на переконання колегії суддів, позбавило позивача можливості ознайомитись з правами та обов`язками, надати пояснення, подати докази, скористатись послугами адвоката тощо. Порушення органами державної влади встановленої законом процедури здійснення контрольних повноважень, зокрема, позбавлення права на участь особи, щодо якої здійснюють контрольні заходи, є істотним, а не формальним порушенням.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 червня 2018 року, від 29 березня 2019 року у справах, відповідно, № 806/2554/16, №502/1664/16-а.

У зв`язку із наведеним, твердження позивача про неповідомлення його про час та місце розгляду справи, порушення його права на захист, бути присутнім під час розгляду протоколу та надавати пояснення, знайшло своє підтвердження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку мало місце порушення відповідачем норм процесуального права при розгляді справи, що в свою чергу зумовило порушення прав позивача, передбачених ст.498 Митного кодексу України, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом п.1, п.4 ч.1 ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду.

Отже, з огляду на встановлені процесуальні обставини розгляду посадовою особою митниці справи про порушення митних правил відносно позивача, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку існують безумовні підстави для скасування оскаржуваної постанови відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.531 МК України.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Хоча з матеріалів справи вбачається, що зафіксована подія не становила складу адміністративного правопорушення суд, з огляду на обставини справи вважає за необхідне зазначити, що одна із встановлених судом підстав для скасування оскаржуваної постанови свідчить про необхідність направлення справи до Черкаської митниці ДФС на новий розгляд. Проте суд не вбачає доцільним приймати таке рішення в силу положень ч.1 ст.467 МК України, яка визначає строки накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил.

Відповідно до ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

У справі встановлено, що днем виявлення митним органом правопорушення передбаченого ч.4 ст.469 МК України є 14 липня 2021 року, що доводиться митною декларацією №UA902050/2021/500149.

Відтак, передбачений ч.1 ст.467 МК України строк накладення адміністративного стягнення у справі за протоколом №63/90200/21 на даний час уже сплив.

За таких обставин продовження провадження в справі суперечитиме положенням ст.467 МК України та ст.247 КУпАП.

Оскільки на час винесення оскаржуваної постанови не було даних про своєчасне сповіщення позивача про час і місце розгляду справи, а збирання доказів поза строком накладення стягнення суперечитиме закону, суд вважає, що порушення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, неповідомлення про час та місце розгляду справи, порушення права на захист, бути присутнім під час розгляду протоколу та надання пояснень, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови відповідно до положень п.4 ч.1 ст.531 МК України та закриття провадження у справі.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.