Справа № 640/10298/22
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року м. Київ № 640/10298/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Саміленко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Національної поліції у м. Києві визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
за участю:

від позивача - Попова С.В. ;

від відповідача - Панченко Б.С.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ НП у м. Києві щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві № 472 від 21.06.2022 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м. Києві № 1035о/с від 29.06.2022 "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві;

- стягнути з ГУ НП у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.02.2022 останній перебував на лікарняному. У зв`язку з веденням бойових дій в безпосередній близькості до місця проживання позивача, останній був вимушений евакуювати свою сім`ю - дружину і двох дітей віком 4 роки та 1 місяць. В день приїзду - 11.03.2022 позивач звернувся до Закарпатського ГУНП в м. Ужгороді для реєстрації та постановки на облік, проте останньому було відмовлено. 15.03.2022 позивач направив на адресу відповідача рапорт з проханням погодити реєстрацію та постановку на облік у ГУНП в Закарпатській області. 17.03.2022 позивача було повідомлено, що останнього звільнено зі служби в поліції, проте, жодних наказів останньому не було вручено. 16.05.2022 позивача повідомили, що наказ про його звільнення скасовано і наразі відносно останнього розпочато службове розслідування. 20.05.2022 позивач прибув до ГУНП у м. Києві та надав пояснення. Позивач звертає увагу на непослідовність дій відповідача та те, що у період з 20.06.2022 по 04.07.2022 останній проходив стаціонарне лікування в Інституті серця Міністерства охорони здоров`я України, а відтак оспорювані накази видані у період тимчасової непрацездатності позивача. Вважає, що наведені обставини свідчать про неправомірність дій відповідача та грубе порушення останнім норм чинного законодавства при звільненні позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/10298/22 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 16.08.2022.

25.07.2022 до суду від представника відповідача Б.Панченко надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що підставою звільнення позивача зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, яким установлено, що безпідставна відсутність позивача на службі є свідомим самоусуненням від виконання посадових обов`язків та грубим порушенням службової дисципліни. За наведених обставин, вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, а заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

04.08.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Звернув увагу суду на те, що відповідачем не було враховано надані позивачем листки непрацездатності, не надано оцінки доводам останнього, викладених у поясненнях, проігноровано фактичні обставини відсутності на робочому місці. У свою чергу, наведені обставини свідчать про упередженість відповідача під час службового розслідування, позаяк висновок службового розслідування не містить повної та достовірної інформації, яка відповідає дійсним обставинам справи.

У судовому засіданні 16.08.2022 оголошено перерву до 20.09.2022.

29.08.2022 до суду від представника відповідача Б.Панченка надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_1 , яке проводилось ГУНП у м. Києві у березні 2022 року; копій наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_1 у березні 2022 року; копій наказів про скасування наказів про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у березні 2022 року.

Ухвалою суду від 20.09.2022 закрито підготовче провадження у справі № 640/10298/22 та призначено розгляд справи по суті у судове засідання на 18.10.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 18.10.2022 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2022 заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 18.10.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З 21.10.2019 ОСОБА_1 проходив службу в поліції та з 21.10.2019 обіймав посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві.

Пунктом 42 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських" за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, застосовано до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських" було реалізовано наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 29.06.2022 № 1035 о/с (по особовому складу), яким летейнанта поліції ОСОБА_1 (0133665), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції, з 29.06.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Вважаючи, що звільнення відбулось з порушенням його прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.07.2015 N 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон N 580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною першою статті 6 Закону N 580-VIII визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 7 Закону N 580-VIII під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.

У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних кримінальних правопорушень, вчинених поліцейськими.

За визначенням частини першої статті 17 Закону N 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону N 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний:

неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону N 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 N 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням частин першої та другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктами 1, 2, 4, 5 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:

бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

З аналізу наведених норм вбачається, що на поліцейських покладено обов`язок неухильно та у визначений строк виконати наказ керівника. При цьому, у випадку відсутності можливості виконати наказ керівника поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Згідно з частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За визначенням статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Наведені норми свідчать про те, що притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності можливе, зокрема, за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З матеріалів справи вбачається, що накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передувало проведення службового розслідування.

Так, 09.06.2022 начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві затверджено висновок службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 перебував на лікуванні, 11.03.2022 під час телефонної розмови повідомив про те, що продовжив лікування до 14.03.2022 та зазначив, що перебуває в м. Києві.

Опитаний ОСОБА_1 пояснив, що з 21.01.2022 по 21.03.2022 перебував на лікуванні. Під час перебування на лікарняному, 10.03.2022 евакуював сім`ю до Закарпаття. 11.03.2022 став на облік до ГУНП в Закарпатській області. На вимогу заступника начальника управління з превентивної діяльності Дніпровського управління поліції ОСОБА_5 прибути 11.03.2022 за місцем дислокації підрозділу до м. Києва, відмовився. З 17.03.2022 є членом добровольчого формування "Обухівської територіальної громади № 1".

Зазначене свідчить про безпідставну відсутність ОСОБА_1 на службі, що є свідомим самоусуненням від виконання посадових обов`язків та грубим порушенням службової дисципліни.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, зокрема, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції

Так, пунктом 42 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських" за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, застосовано до дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуваний наказ, суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) № 37801/97 від 01.07.2003, яке, відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватись виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Зі змісту висновку службового розслідування вбачається, що єдиною підставою для висновку відповідача про безпідставну відсутність ОСОБА_1 на службі стала відмова останнього прибути 11.03.2022 за місцем дислокації підрозділу до м. Києва на вимогу заступника начальника управління з превентивної діяльності Дніпровського управління поліції ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів справи, з 24.02.2022 по 16.03.2022 відповідачем щодня складались акти, якими зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на службі.

Поряд з цим, відповідач не заперечує, що станом на 24.02.2022 ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Так, з метою забезпечення ефективного виконання службових обов`язків поліцейськими, які тимчасово перебувають поза місцем несення служби та не мають можливості повернутись до нього, наказом Голови Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 вирішено:

- поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, які виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

- на період дії воєнного стану підпорядковувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції, на території обслуговування яких перебувають указані поліцейські.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є батьком двох дітей до 18 років: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 10.03.2022 позивач виїхав з Києва з метою евакуювати свою сім`ю - дружину і двох дітей у Закарпатську область.

11.03.2022 на виконання вимог наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 позивач звернувся до ГУНП в Закарпатській області з метою підпорядкування на період дії воєнного стану, проте, останньому було відмовлено у підпорядкуванні, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від 19.05.2022 № 469/106/2-2022.

Суд звертає увагу, що незважаючи на відсутність мотивів відмови у реєстрації та постановці на облік ОСОБА_1 в ГУНП в Закарпатській області, дії позивача повністю узгоджувалась з вимогами наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 та, на думку суду, спростовують висновки відповідача про самоусунення позивача від захисту українського народу.

При цьому, неприбуття позивача 11.03.2022 за місцем дислокації підрозділу до м. Києва на вимогу заступника начальника управління з превентивної діяльності Дніпровського управління поліції ОСОБА_5 пояснюється значною відстанню між м. Києвом та м. Ужгородом, а тому не може свідчити про безпідставну відсутність позивача на службі.

15.03.2022 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача рапорт, у якому просив погодити його реєстрацію та постановку на облік в ГУНП у Закарпатській області.

У вказаному рапорті ОСОБА_1 пояснив, що вимушений був евакуюватись з метою збереження життя та здоров`я його родини. Також, ОСОБА_1 повідомив про тяжкий післяпологовий стан дружини та неможливість останньою самостійно здійснювати догляд за дітьми.

У свою чергу, лише 10.05.2022 листом № 2368/125150/01-2022 начальник Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомив позивача про неможливість задовольнити рапорт ОСОБА_1 з огляду на те, що відповідно до наказу Національної поліції України від 07.04.2022 № 239 визнано таким, що втратив чинність наказ від 10.03.2022 № 190.

Поряд з цим, вказані обставини не спростовують того, що у період з 15.03.2022 по 07.04.2022 рапорт ОСОБА_1 був проігнорований, незважаючи на те, що обставини, повідомлені останнім мали місце і він не ухилявся від виконання службових обов`язків та діяв у спосіб, що був регламентований діючим наказом Національної поліції України від 10.03.2022 № 190.

При цьому, проводячи нове службове розслідування, відповідач, по суті, не встановив жодних інших обставин, ніж ті, що були встановлені за результатами службового розслідування, затвердженого висновком від 15.03.2022 та реалізованого наказом від 15.03.2022 № 222, які у подальшому були скасовані самим відповідачем згідно наказу від 12.05.2022 № 315.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про безпідставну відсутність ОСОБА_1 на службі не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані матеріалами справи, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та є правовою підставою для скасування пункту 42 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління".

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для визнання протиправними дій щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, з огляду на наступне.

Зі змісту статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Оскільки дії з притягнення до дисциплінарної відповідальності не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, та враховуючи, що відповідач має законодавчо визначене право на проведення службових розслідувань та притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, то такі дії не можуть вважатись протиправними.

Відповідно до частини першої статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Частинами першою та третьою статті 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Частиною четвертою вказаної статті Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 20.06.2022 по 04.07.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КФДУ "Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України".

Встановлені обставини свідчать про те, що у відповідача не було правових підстав для прийняття наказу від 29.06.2022 № 1035 о/с "Щодо особового складу" у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для скасування останнього.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності пунктом 42 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління", а також зважаючи на те, що наказ від 29.06.2022 № 1035 о/с "Щодо особового складу" прийнято у період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування наказу відповідача від 29.06.2022 № 1035 о/с та поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції з 30.06.2022.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Одночасно пунктом 9 розділу І вказаного Порядку передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві від 19.07.2022 № 516 грошове забезпечення ОСОБА_1 у січні 2022 року становило 14906,98 грн, у лютому 2022 року - 14906,98 грн, середньоденна заробітна плата становить 505,32 грн (14906,98+14906,98)/59).

Період вимушеного прогулу позивача з 30.06.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 18.10.2022 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 111 календарних днів.

Таким чином, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу позивача за період з 30.06.2022 по 18.10.2022 складає 56090,52 грн (111 календарних днів х 505,32 грн).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції з 30.06.2022 та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15159,60 грн (505,32 х на 30 календарних днів) підлягають негайному виконанню.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 42 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ід. код 40108583) від 21.06.2022 № 472 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління".

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ід. код 40108583) від 29.06.2022 № 1035 о/с "Щодо особового складу".

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції з 30.06.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ід. код 40108583) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід. номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.06.2022 по 18.10.2022 в сумі 56090,52 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлових масивів "Соцмісто" та ДВРЗ) Дніпровського управління поліції з 30.06.2022 та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 15159,60 грн.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 31 жовтня 2022 року.