Справа № 160/12150/22
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов,-
11.08.2022 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 22.07.2022 про стягнення з боржника основної винагороди, винесену в межах виконавчого провадження №68552878 з примусового виконання наказу (дублікату) Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/1224/18;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 22.07.2022 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 37 215,00 грн.;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 22.07.2022 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 49 620,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виносячи оскаржувану постанову від 22.07.2022 про стягнення з боржника основної винагороди порушив вимоги п.6 ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки борг який стягувався підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу". А згідно ч.3 ст. 45 Закону України 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Заборгованість за виконавчим документом наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/1224/18, підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», оскільки виконавчий документ видано 19.02.2019 року; предметом розгляду у справі № 904/1224/18 була заборгованість за неналежне виконання АТ «Дніпрогаз» прийнятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу, який укладено з АТ «НАК «Нафтогаз України»; заборгованість підтверджена рішенням суду; заборгованість не сплачена на розрахункову дату 31.12.2020 року. За вказаних обставин основна винагорода приватного виконавця не може бути стягнута під час виконання виконавчого документу наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі № 904/1224/18 в силу прямої вказівки Закону 1404-VIII. Більш того, спірні постанови відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, містять у собі, зокрема, витрати на сплату судового збору по справі №160/5784/22, однак сплата судового збору за оскарження рішення судів першої та другої інстанції у справі №160/5784/22, якими визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди з АТ «Дніпрогаз» в межах ВП68552878, жодним чином не пов`язана з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення суду у справі №904/1224/18 згідно ВП №68552878.
02.09.2022 на адресу суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" тому, що не включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу (далі Реєстр). Приватний виконавець виносить постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця разом із постановою про відкриття виконавчого провадження, а тому відповідач не міг не винести оскаржувану постанову. За вказаних обставин відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову та правомірно розрахував основну винагороду приватного виконавця, яка підлягає стягненню з позивача. Крім того, зазначив, що до оскаржуваних постанов про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження правомірно були включені суми судового збору, оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» №2830/5 від 29.09.2016 до видів витрат виконавчого провадження відноситься і сплата судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у задоволенні клопотань відповідача та АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України про залучення до участі у справі в якості третьої особи АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено.
Представники сторін у судове засідання призначене на 13.09.2022 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, суд приходить до висновку продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на примусовому виконанні (ВП №68552878) у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича перебуває наказ (дублікат) №904/1224/18 виданий Господарським судом Дніпропетровської області 19.02.2019 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 100 931 333 грн. 53 коп. (сто мільйонів дев`ятсот тридцять одна тисяча триста тридцять три грн.) заборгованості; 3 437 195 грн. 64 коп. (три мільйони чотириста тридцять сім тисяч сто дев`яносто п`ять грн. 64 коп.) пені; 340 124 грн. 85 коп. (триста сорок тисяч сто двадцять чотири грн. 85 коп.) 3% річних; 616 700 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот грн. 00 коп.) судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області; 925 050 грн. (дев`ятсот тисяч п`ятдесят грн. 00 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18.
22.07.2022 відповідачем в рамках виконавчого провадження ВП №68552878 прийнято постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди у сумі 38 288,13 грн.
Також, 22.07.2022 відповідачем в рамках виконавчого провадження ВП №68552878 були прийняті постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 49 620,00 грн. та 37 215,00 грн.
Не погодившись з правомірністю означених постанов, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» звернулось до суду з даною позовною заявою.
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим документом, який виконується в межах виконавчого провадження ВП № 68552878 є наказ (дублікат) господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 про стягнення з ПАТ «Дніпрогаз» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованості.
З копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18, на підставі якої видано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року, судом встановлено, що між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Дніпрогаз» укладено договір №13-118-ВТВ від 04.01.2013 року на купівлю-продаж природного газу для використання його ПАТ «Дніпрогаз» виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних витрат ПАТ «Дніпрогаз».
Відтак, заборгованість у позивача утворилась за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеним з АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
Позивач є оператором газорозподільних систем та має ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, що підтверджується копією постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2021 року № 340 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 19.06.2017 року №816.
Станом на 31.12.2020 року (розрахункова дата встановлена Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу») заборгованість ПАТ «Дніпрогаз» у повному обсязі не погашена, що не заперечується сторонами.
Для прийняття рішення у дані справі необхідно визначити чи підпадає основна винагорода приватного виконавця під регулювання п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», а також відношення боргу до заборгованості врегульованої Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Відповідно до п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до … Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Обмеження передбачені п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються за наявності таких умов:
1. наявність заборгованості, яка відповідає переліку зазначеному в ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»
2. вказана заборгованість повинна бути наявна у суб`єкта на якого поширюється дія Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».
Відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивач не є суб`єктом ринку природного газу, що включений до Реєстру Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Отже, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані обмеження передбачені п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, на думку суду виконавчий збір не є тотожним основній винагороді приватного виконавця, а тому останній не підпадає під обмеження п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Так ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За своїм змістом вказана норма не співвідноситься зі ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» ані за суб`єктом, ані за порядком регулювання розміру виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця.
Виконавчий збір встановлюється законом та стягується на користь Державного бюджету України, в той час як основна винагорода приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України та стягується на користь приватного виконавця.
Законодавцем виокремлено основну винагороду приватного виконавця до окремого виду коштів виконавчого провадження у п.1 ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема зазначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця (п.1 ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження»).
З аналізу вказаної норми суд приходить до висновку, що законодавець не відносить основну нагороду приватного виконавця до виконавчого збору, а, як наслідок, регулювання ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджується на основну винагороду.
Під час розгляду справи представник позивача посилався на ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» та вважав, що вказана норма прирівнює за своєю суттю основну винагороду приватного виконавця до виконавчого збору, а отже основна винагорода регулюється ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд вважає вказані твердження помилковими з огляду на те, що ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» визначає розподіл стягнутих з боржника грошових сум. Частиною 1 цієї статті встановлено черговість розподілу стягнутих з боржника грошових сум.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
На переконання суду, слова «в порядку» у ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» використовуються законодавцем в сенсі визначення певної послідовності, черговості, місця у черзі.
Вказаний висновок обґрунтовується вищенаведеним аналізом ч.1, 2 ст.27, п.1 ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Ототожнення виконавчого збору з основною винагородою приватного виконавця створило би правову колізію через їх різнорідність за суб`єктом, природою, порядком визначення розміру, отримувачем та регулюванням.
Тлумачення ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця в порядку передбаченому ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» призвело би до того, що взагалі інститут стягнення основної винагороди приватного виконавця перестав би існувати. Адже за такого тлумачення, основна винагорода може стягуватись лише в порядку ч.1 ст.27 цього Закону - до Державного бюджету України.
Крім того, суд зазначає, що Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є спеціальним, а отже у разі стягнення основної винагороди повинні застосовуватись приписи ст.31 цього Закону.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що основна винагорода приватного виконавця не підпадає під регулювання п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, постанова відповідача про стягнення з боржника основної винагороди від 22.07.2022, винесена в межах виконавчого провадження №68552878 з примусового виконання наказу (дублікат) Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 року у справі №904/1224/18 є правомірною, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Що стосується постанов відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 22.07.2022, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частинами 2, 3 статті 42 Закону №1404 визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Судом встановлено, що відповідачем до додаткових витрат виконавчого провадження включені суми сплаченого судового збору за оскарження рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанції у справі №160/5784/22, якими в свою чергу, визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди з АТ «Дніпрогаз» в межах ВП №68552878.
Поряд з цим, на переконання суду, сплачені відповідачем суми судового збору, в даному випадку, не пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення саме примусового виконання рішення суду у справі №904/1224/18 згідно ВП №68552878.
Більш того, відповідач включаючи до додаткових витрат виконавчого провадження суми сплаченого судового збору за оскарження рішень судів першої інстанції та апеляційної інстанції у справі №160/5784/22, якими в свою чергу, визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди з АТ «Дніпрогаз» в межах ВП №68552878, порушується принцип покладення витрат зі сплати судового збору на сторону яка програла судову справу і рішення якої визнано протиправним.
З урахуванням викладеного, постанови відповідача про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 22.07.2022 у ВП №68552878 є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 287 КАС України, суд, -

Позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 22.07.2022 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 37 215,00 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича від 22.07.2022 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в розмірі 49 620,00 грн.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 272 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 287, 297 КАС України.

Суддя А. Ю. Рищенко