Справа № 280/461/22
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 жовтня 2022 року 12 год. 31хв.Справа № 280/461/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Артоуз О.О.,

за участю секретаря Гончаровій В.І.,

представника позивача Колосара М.Є

представника відповідача Шавло Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИІНДАСТРІСЕРВІС» (69035, м.Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 24, офіс 10; ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166; код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування наказів, податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖИІНДАСТРІСЕРВІС» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.10.2021 №2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 15.11.2021 №3316-п про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №3;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №3;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №3;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №7;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №7;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 22.12.2021 №7.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2022 на підставі розпорядження керівника апарату суду справу №280/461/22 передано на розгляд судді Артоуз О.О.

Ухвалою судді від 09.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.06.2022.

Ухвалою суду від 30.06.2022 підготовче засідання відкладено на 22.08.2022.

22.08.2022 ухвалою суду подовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 280/461/22 строком на 30 днів та наступне підготовче засідання призначено на 05.09.2022.

05.09.2022 судом закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 05.10.2022.

05.10.2022 судом винесено вступну та регулятивну частини рішення.

В обґрунтування своєї позиції позивач, зазначає, що ГУ ДПС у Запорізькій області протиправно видало наказ від 08.10.2021 № 2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Енерджиіндастрісервіс» та наказ від 15.11.2021 № 3316-п про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки.

В якості правової підстави для прийняття наказу від 08.10.2021 № 2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки, ГУ ДПС у Запорізькій області посилається, зокрема на Постанову Кабінету Міністрів України «Про скорочення строку дії обмежень в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» від 03.02.2021 № 89, якою дозволено проводити документальні планові перевірки.

Поряд з цим, пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОУЮ-19),

Отже, на дату прийняття спірних наказів на території України був встановлений карантин, а тому діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків. Як наслідок - документальна планова перевірка ТОВ «ЕІС», результати якої оформлені актом від 01.12.2021 № 11819/08-01-07-03/37903286, є незаконною і не може породжувати наслідків у вигляді донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

З цих підстав всі податкові повідомлення рішення, прийняті за результатами перевірки, є протиправними. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх № 12895 від 22.02.2022), у якому зазначив, що підстави винесення наказів на перевірку є правомірними та відповідають нормам податкового законодавства. Порядок проведення перевірки податковим органом не було порушено та винесені за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення відображають вчинення ТОВ «Енерджиіндастрісервіс» податкових правопорушень. Також зазначають, перевіркою первинних документів, наданих ТОВ «Енерджиіндастрісервіс» до перевірки та проведеного аналізу цих документів бухгалтерського обліку та аналізу баз даних контролюючого органу встановлено неможливість виконання робіт/послуг оформлених від контрагентів позивача, що свідчить про протиправне формування податкових зобов`язань з боку позивача. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від ТОВ «Енерджиіндастрісервіс» на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.. №32102 від 19.08.2022), у якому позивач зазначає про належне виконання податкових зобов`язань та відсутність ознак ризиковості своїх податкових операцій. Також вказує на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Відповідачем подано до суду заперечення (вх.. №77389 від 29.12.2021), у яких відповідач посилається на низку рішень Вищого адміністративного суду України та повторно наполягає на наявності підстав для проведення фактичної перевірки позивача, посилаючись на положення Податкового кодексу України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджиіндастрісервіс» (скорочена назва: ТОВ «ЕІС») зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.10.2011, номер запису: 1 040010, ідентифікаційний код 37903286.

08.10.2021 Головне управління ДПС у Запорізькій області видало наказ № 2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЕІС» з 22.10.2021 тривалістю 20 робочих днів за період діяльності з 01.01.2017 по 30.06.2021 з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з 20.10.2011 по 30.06.2021 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 08.10.2021 Головне управління ДПС у Запорізькій області направило на адресу ТОВ «ЕІС» копію наказу від 08.10.2021 № 2983-п та повідомлення від 08.10.2021 № 114/4/08-01-07-13-10 про дату початку перевірки, яке було отримане ТОВ «ЕІС» 12.10.2021.

Перевірка проводилась інспекторами Головного управління ДПС у Запорізькій області Карсаковою Н.В. (направлення від 22.10.2021 № 4980), Шкуропат Л.П. (направлення від 22.10.2021 № 4981), ОСОБА_1 (направлення від 22.10.2021 № 4982) в період з 22.10.2021 по 17.11.2021 включно.

Термін проведення перевірки продовжувався на 5 робочих днів, починаючи з 18.11.2021, на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 15.11.2021 № 3316-п.

Результати перевірки оформлені актом від 01.12.2021 № 11819/08-01-07-03/37903286, який вручений директор ТОВ «ЕІС» Дуднику А.М. 01.12.2021.

У розділі IV Акту контролюючий орган дійшов висновку, що перевіркою ТОВ «ЕІС» встановлено порушення:

1) п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п.п. 140.5.10 п. 140.5 ст. 140 розділу III з врахуванням вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, п. 6, п. 9, п. 11 П(С)БО 16 «Витрати» (затверджені наказом Мінфіну від 31.12.1999 № 318), ст.ст. 2,3, 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств на суму 27 634 328,00 гривень

2) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1, ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого за період з 01.01.2017 по 30.06.2021 занижено податок на додану вартість на суму 26 517 122,00 гривень.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 22.12.2021 № 3 про збільшення зобов`язання за податком на прибуток підприємств на суму 27 634 328,00 гривень, суму штрафної санкції 2 164 520,50 гривень;

від 22.12.2021 № 3 про збільшення зобов`язання за податком на додану вартість на суму 26 517 122,00 гривень, суму штрафної санкції 6 629 280,50 гривень;

від 22.12.2021 № 3 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 12 240,00 гривень;

від 22.12.2021 № 7 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1020,00 гривень;

від 22.12.2021 № 7 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 69,30 гривень;

від 22.12.2021 № 7 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 43 452,53 гривень;

22.12.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області направило ППР від 22.12.2021 № 3, від 22.12.2021 № 3, від 22.12.2021 № 3 реєстрованим поштовим відправленням № 203, яке ТОВ «ЕІС» отримало 28.12.2021.

22.12.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області направило ППР від 22.12.2021 № 7, від 22.12.2021 № 7, від 22.12.2021 № 7 реєстрованим поштовим відправленням № 764, яке ТОВ «ЕІС» отримало 28.12.2021.

ТОВ «ЕІС» не погоджується з результатами перевірки та законністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень , оскільки накази про проведення і продовження терміну перевірки є незаконними та висновки перевірки по суті досліджених господарських операцій є необґрунтованими.

Внаслідок цього підприємство звернулось за захистом порушених прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі ПК України), яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Законом України від 17.03.2020 №533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19)» додано пункт 522 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, яким установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

Законом України від 13.05.2020 №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків за період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» було продовжено дію мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок за період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Пунктом 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 17 вересня 2020 року №909-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено: «У період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надати право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи».

Відповідно до пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 17 вересня 2020 р. №909-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» прийнято скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52" підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (далі Кодекс), в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб, в т.ч. документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу (право на проведення документальних планових перевірок платників податків).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах у справах № 265/6582/16-ц, № 487/10128/14-ц, № 487/10132/14-ц, № 924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Як підтверджується матеріалами справи, положення постанови Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 року № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», суперечать положенням ПК України, зокрема пункту 52-2 «Перехідних положень» ПК України.

В ході вирішення спору судом встановлено те, що згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення наказу) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року № 1236 установлено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин.

Отже, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття спірного наказу не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Відповідно до вимог пункту 4 розділу II Закону України від 17 вересня 2020 року №909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»» на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

На підставі цієї норми Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №89 від 3 листопада 2021 року «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб:

тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними;

документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 року №568-ІХ);

документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

Водночас, мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України (в редакції на момент винесення спірного наказу) та вказана норма в частині обмежень на проведення планових перевірок, була чинною, її дія не зупинялась.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Податкового кодексу України, зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Тобто, зміна положень Податкового кодексу України здійснюється виключно законами про внесення змін до Кодексу, відповідно зміна строків, дії мораторію може бути здійснення виключно шляхом прямого внесення змін до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

За загальним правилом вирішення колізій, передбаченим частиною третьою статті 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно, за наявності суперечливих правил і положень щодо дії мораторію на проведення перевірок, які містяться у Податковому кодексу України, з одного боку і в постанові Кабінету Міністрів України з іншого боку - застосуванню підлягають положення і правила саме Податкового кодексу України.

Наведений вище висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, що викладений у справі №420/12859/21.

Відтак, наведене вище свідчить проте, що податковий орган, незважаючи наприйняття постанови «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» від 3 лютого 2021 року №89, не був наділений повноваженнями здійснювати проведення документальної планової перевірки з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України.

Наведене вище вказує про недотримання Відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З наведених підстав оскаржувані накази від 08.10.2021 №2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача та від 15.11.2021 №3316-п про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо скасування податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Суд зазначає, що саме проведення призначеної перевірки у невизначений спосіб, у сукупності з іншими процедурними порушеннями є визначальними для визнання незаконними спірних податкових повідомлень-рішень.

В Постанові Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 зазначено правову позицію, у відповідності з якою, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Верховний Суд в своїй постанові від 08.10.2019 у справі №826/11217/18 зазначив, що процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки. Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14), відповідно до якої лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки.

Враховуючи відсутність підстав для винесення наказу, на підставі якого було проведеного перевірку позивача, та незаконність призначення самої перевірки, податкове повідомлення-рішення, винесене за результатами такої перевірки, підлягає визнанню нечинним та скасуванню.

Частиною другою статті 6 та частиною першою статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права необхідним є врахування в цій справі судової практики Європейського суду з прав людини.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

У рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, у цій справі необхідно взяти до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність Позивача у спірний період могла б бути законною.

У рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів що платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийняття оскаржуваних наказів та податкових повідомлень-рішень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «Енерджиіндастрісервіс» документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 29772,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст.9,137,139,242-246,250,255,295,297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджиіндастрісервіс» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказів, податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Запорізькій області від 08.10.2021 №2983-п про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Запорізькій області відповідача від 15.11.2021 №3316-п про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №3.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №3.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №3.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №7.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №7.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 22.12.2021 №7.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджиіндастрісервіс» збір у розмірі 29772 (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписано 31.10.2022

Суддя О.О. Артоуз