Справа № 380/1952/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1952/22 пров. № А/857/8801/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТИР-АГРОТЕХ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року (суддя першої інстанції Брильовський Р.М., м. Львів, повний текст складено 06.05.2022)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТИР-АГРОТЕХ» (далі по тексту ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0000015/7.4-19 від 06.01.2022; №0000016/7.4-19 від 06.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що податкові повідомлення-рішення №0000015/7.4-19 від 06.01.2022 та №0000016/7.4-19 від 06.01.2022 є необґрунтованими та безпідставними, такими, що порушують принцип «non bis in idem». Позивач стверджує, що відповідач не врахував наявність встановлених судами обставин непереборної сили, відсутність умислу у діях внаслідок настання форс-мажорних обставин.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 3 травня 2022 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Львівської митниці від 06.01.2022 №0000015/7.4-19 та №0000016/7.4-19. Стягнуто з Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ» судовий збір у розмірі 4962 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, оскільки відповідач ввіз товар на митну територію України і повинен був його вивезти до 30 червня 2020 року, чого зроблено не було. Отже, митним органом на обґрунтовано та правомірно нараховано митні платежі.

При цьому позивач не повідомив у встановленому порядку про настання обставин непереборної сили та не долучив сертифікат Торгово-промислової палати України про наявність форс мажорних обставин. Звертає увагу суду, що встановлення факту запровадження карантину на території України не містить преюдиції про розгляді даної справи, а також наголошує, що в жодному нормативному документі відсутні обмеження у здійсненні міжнародних вантажних перевезень. Також апелянт наполягає на тому, що посилання суду першої інстанції на судові рішення як на доказ неможливості вивезення позивачем товару у встановлений строк, є безпідставними, оскільки такі не стосуються підприємства позивача.

У судовому засіданні представник позивача Жиравецький Т.М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що позовні вимоги є обґрунтованими і задоволені у відповідності до чинного законодавства.

Представник апелянта Тістечко Ю. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу Львівської митниці від 15.11.2021 №335 проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ» дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 16.01.2019 № UA209140/2019/102945.

Предметом проведеної документальної невиїзної перевірки, проведеної відповідачем з 23.11.2021 по 24.11.2021 (п. 2.1 Акту перевірки) були митні декларації № UA209140/2019/102945, від 16.01.2019, № UA209140/2019,154947 від 27.06.2019; № UA209140/2019/186903 від 01.10.2019; № UA209140/2020/000106 від 02.01.2020 та № UA209140/2020/030386 від 06.04.2020.

Згідно акту № 40/7.4-19/40269653 від 76 грудня 2021 року відповідач встановив, що згідно контракту оренди транспортного засобу позивач за митною декларацією від 16 січня 2019 року ІМЗ1АА № UA 209140/2019/102945 здійснено митне оформлення товару «моторний транспортний засіб спеціального призначення: оприскувач самохідної марки John Deere, модель 4830, 2014 року випуску у митному режимі тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами під зобов`язання про зворотне вивезення товару за межі митної території України у строк до 30 червня 2019 року. На підставі звернень керівника ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ» граничний термін перебування товару продовжувався та декларантом подавались додаткові митні декларації до 30.06.2020. Від цієї дати позивач не подавав заяв про продовження строку тимчасового ввезення та не сплачував відповідно до частини 4 статті 106 МК України 3% суми митних платежів, які полягали б сплаті у разі продовження строку тимчасового ввезення товару. Отже, встановлено порушення позивачем частини 7 статті 106, пункту 1 частини 1 статті 279, частини 1, абзацу 2 частини 7 статті 286, частини 1 статті 289, частини 4 статті 296 митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 16 січня 2019 року № UA209140/2019/102945 на суму 41461, 54 грн; підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190, пункту 206.7, пункту 206.16 статті 206 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 174138, 48 грн.

6 січня 2022 року відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №0000015/7.4-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» (код: 15010100) на 51 826, 93 грн .

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06.01.2022 №0000016/7.4-19 донараховано позивачу податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів (код 14070100) в сумі 217 673, 10 грн .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності вказаних податкових повідомлень-рішень з таких підстав.

Статтею 345 МК України встановлено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи, зокрема, щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування (п. 2 ч. 3 ст. 345 МК України).

Однією із форм документальних перевірок є документальні невиїзні перевірки (ст. 355 МК України), предметом яких є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться, зокрема, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів (п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України).

Податковим зобов`язанням в розумінні положень Податкового кодексу України є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України. (п. 14.1.156 ст. 14 ПК України).

Згідно з п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. (п. 54.3.6 ст. 54 ПК України).

Відповідно до ст. 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків може бути скасоване у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0000015/7.4-19 від 06.01.2022 суд зазначає, що згідно акту перевірки встановлено порушення Позивачем вимог ч. 7 ст. 106, п. 1 ч. 1 ст. 279, ч. 1, абз. 2 ч. 7 ст. 286, ч. 4 ст. 296 МК України, внаслідок чого було донараховано позивачу оскаржуване податкове зобов`язання.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 296 МК України до товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, застосовується умовне часткове звільнення від оподаткування ввізним митом у порядку, визначеному главою 18 цього Кодексу, що передбачене абз. 1 ч. 7 ст. 286 МК України.

У разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.

Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 286 МК України у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування ввізним митом, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі ввізне мито сплачується у порядку, визначеному частиною сьомою статті 106 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 106 МК України у разі випуску товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами, у вільний обіг на митній території України або передачі таких товарів у користування іншій особі митні платежі сплачуються в обсязі, передбаченому законом для ввезення цих товарів на митну територію України у митному режимі імпорту, за відрахуванням суми, вже сплаченої на підставі умовного часткового звільнення цих товарів від оподаткування митними платежами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є митна вартість товарів.

На підставі вищезазначених статей податкового та митного законодавства Львівська митниця за результатами здійсненої перевірки прийшла до висновку про те, що Позивачем здійснено порушення митного режиму «тимчасового ввезення» за МД №UA209140/2019/102945 від 19.01.2019, оскільки товар, ввезений на митну територію України не заявлений до митного режиму реекспорт у встановлений строк до 30.06.2020, не поміщений в інший митний режим, що допускається МК України, а також не подано заяву щодо продовження строку тимчасового ввезення товару та не сплачено 3% суми митних платежів які б підлягали сплаті у разі продовження строку тимчасового ввезення товару.

А тому відповідач нарахував збільшення податкового зобов`язання на 41 461,54 грн.

Окрім цього, відповідач у податковому повідомлені-рішенні посилається на вимоги ст. 123 ПК України, яка передбачає штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до положень п. 123.1 та п. 123.2 ст. 123 ПК України умисне вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених, зокрема підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Виходячи з таких міркувань відповідач нарахував штрафні санкції у розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, що становить 10 365,39 грн.

Правове регулювання митного режиму «тимчасового ввезення» врегульоване положеннями глави 18 Митного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 103 МК України тимчасове ввезення це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ст. 105 та ст. 106 МК України товари та транспортні засоби можуть бути поміщені у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами, або умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами.

У разі тимчасового ввезення товарів з умовним частковим звільненням від оподаткування митними платежами за кожний повний або неповний календарний місяць заявленого строку перебування на митній території України сплачується 3 відсотки суми митних платежів, яка підлягала б сплаті у разі випуску цих товарів у вільний обіг на митній території України, розрахованої на дату поміщення їх у митний режим тимчасового ввезення. (ч. 2 ст. 106 МК України).

Строки тимчасового ввезення та порядок їх встановлення для товару та транспортних засобів в режимі «тимчасового ввезення» регулюються статтею 108 МК України.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті строк тимчасового ввезення товарів встановлюється митним органом у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Відтак, митний режим тимчасового ввезення товару або транспортних засобів передбачає обов`язок щодо реекспорту ввезеного товару до завершення встановленого строку без будь-яких змін. Такий обов`язок має бути виконаний протягом загального строку тривалості митного режиму, що не може перевищувати три роки.

Водночас обов`язки передбачені, митним законодавством можуть не виконуватися у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, що об`єктивно унеможливлюють їх виконання та не залежать від волі особи, на яку такий обов`язок покладено.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Дію карантину було неодноразово продовжено, зокрема, постановою КМУ від 31.10.2020 року №956 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", карантин було продовжено до 31 грудня 2020 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року №530-ІХдо переліку форс-мажорних обставин, визначених у ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було включено карантин.

Відповідно до п.1 та п. 2 Розпорядження КМУ від 14 березня 2020 р. № 287-р "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 00 год. 00 хв. 16 березня 2020 р. до 22 червня 2020 р. було накладено тимчасову заборону на перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства, (крім тих, що мають право на постійне або тимчасове проживання в Україні, є подружжям або дітьми громадян України, працівників іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, акредитованих в Україні, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей, а також водіїв та членів екіпажів вантажних транспортних засобів, членів екіпажів повітряних, морських і річкових суден, членів поїзних і локомотивних бригад держав, що не обмежують перетинання власного державного кордону такими особами з України).

Отже, запровадження карантинних обмежень та встановлення заборон на перетин кордону, в т.ч. і з країнами Європейського Союзу, вивезення оприскувача самохідного марки John Deere, модель 4830, 2014 року випуску, перешкодило позивачу вивезти даний товар за межі митної території України у встановлений строк.

Зазначені обставини, вказують на те, що у вказаній справі існують обставини, які передбачені ст.460 МК України, та які є форс-мажорними, тобто такими, що не залежать від волі особи, відносно якої винесено оскаржувану постанову.

Зазначений факт встановлено Галицьким районним судом міста Львова у справі № 461/4489/21 щодо оскарження постанови про порушення митних правил № 0638/20900/21 від 27 квітня 2021 року за якою громадянина України ОСОБА_1 керівника ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ» () визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 4 статті 481 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 34 000 гривень.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року вказане рішення суду було залишено без змін.

Отже, рішення Галицького районного суду міста Львова від 23 вересня 2021 року набуло законної сили.

До аналогічних висновків прийшов і Галицький районний суд міста Львова у справі № 461/4607/21 зазначивши, що відповідальність у позивача за порушення митних правил за ст. 485 МК України може наставати лише у випадку, коли правопорушник діяв свідомо, з умислом, спрямованим на зменшення митних платежів, вчинив несплату митних платежів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказаними судовими рішеннями підтверджено наявність обставин непереборної сили, які завадили ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ» здійснити передбачений нормами Митного кодексу України обов`язок щодо реекспорту або поміщення в інший митний режим товару, що перебуває у митному режимі «тимчасового ввезення».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сторонами у справах №461/4489/21 та №461/4607/21 були Львівська митниця, як правонаступник Галицької митниці Держмитслужби та ОСОБА_1 - директор ТОВ «СТИР-АГРОТЕХ», тобто вказані справи мають тотожний цій адміністративній справі суб`єктний склад.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про доведеність та достовірність обставин непереборної сили, що виникли через поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а отже такі обставини не підлягають повторному доказуванню.

Відповідно до п. 112.8 ст. 112 ПК України 112.8. обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема, вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору) (п. 112.8.9 ст. 112 ПК України).

Окрім цього, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача щодо обов`язку позивача надати докази настання обставин непереборної сили, зокрема сертифікат Торгово-промислової палати України з таких підстав.

Закон України «Про торгово-промислові палати в України» доповнено у 2014 році новим механізмом, який дозволяє засвідчити настання форс-мажорних обставин. Водночас така процедура запроваджена для полегшення процедури встановлення певних фактів, зокрема форс мажору, але не передбачає єдиний легальний варіант для встановлення юридичних фактів. Зокрема, можливість встановлення форс-мажорних обставин належить до також до дискреції суду.

Відтак, контролюючим органом Львівською митницею при винесені податкового повідомлення-рішення №0000015/7.4-19 від 06.01.2022 не враховано ключові обставини, зокрема наявність обставин непереборної сили, та відсутність вини у діях позивача.

Отже, податкове повідомлення-рішення №0000015/7.4-19 від 06.01.2022 є протиправним.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0000016/7.4-19 від 06.01.2022 суд зазначає наступне.

Згідно акта перевірки № 40/7.4-19/40269653 від 07.12.2021 встановлено порушення позивачем вимог підпункту в) п. 185.1 ст. 185, п. 187.8 ст. 187, п. 190.1 ст. 190, п. 206.7, 206.16 ст. 206 ПК України.

Згідно із п.п «в» п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Відповідно до п. 187.8. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

У випадках, передбачених статтею 191 цього Кодексу, дата виникнення податкових зобов`язань визначається з урахуванням положень статті 191 цього Кодексу.

Згідно із п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до п. 206.7. ст. 206 ПК України до операцій із ввезення товарів на митну територію України у митному режимі тимчасового ввезення застосовується умовне повне звільнення від оподаткування або умовне часткове звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 18 Митного кодексу України.

Згідно з п. 206.16. ст. 206 ПК України у разі втрати товарів, що перебувають під митним контролем у митних режимах, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, нецільового використання цих товарів або в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення, та пеню, нараховану відповідно до статті 129 цього Кодексу, розраховану з дня надання звільнення або умовного звільнення від оподаткування.

Податок на додану вартість є непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України.

Відповідно до положень п.п.3 п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, яка ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також: особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством.

Таким чином, відповідач дійшов висновку про порушення вимог митного режиму «тимчасове ввезення», яким передбачено часткове умовне звільнення від оподаткування податком на додану вартість, а тому донараховано податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів в сумі 174 138, 48 грн та штраф в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання, що становить 43 534,62 грн .

Водночас підставою виникнення податкового зобов`язання та нарахованого на нього штрафу є переконання відповідача щодо порушення позивачем митного режиму «тимчасове ввезення», зокрема щодо невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів.

Проте суд встановив об`єктивну неможливість виконання обов`язку щодо реекспорту ввезеного транспортного засобу в режимі «тимчасового ввезення» або поміщення його у інший митний режим внаслідок настання форс-мажорних обставин, зокрема через поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушення вимог митного режиму «тимчасового ввезення», яке тягнуло б за собою виникнення обов`язку щодо сплати податку на додану вартість, не відбулося.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення №0000016/7.4-19 від 06.01.2022 та його скасування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 31.10.2022 у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді Качмара В.Я.