Справа № 380/6000/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/6000/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 74910,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у позивача наявний податковий борг по земельному податку з фізичних осіб. Зважаючи на те, що узгоджені суми грошового зобов`язання не були добровільно сплачені відповідачем до бюджету, позивач просить стягнути з останнього податковий борг в сумі 74910,98 грн.

Ухвалою судді від 21.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

01.09.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що ухвалою Трускавецького міського суду від 23.08.2017 року в адміністративній справі №457/908/17 було зупинено дію пункту 4 рішення Трускавецької міської ради, на підставі якого органи податкового контролю здійснили нарахування позивачу плати за землю та надіслали йому податкові вимоги. Окрім цього, позивач вказав, що адміністративний позов подано з пропуском тримісячної строку позовної давності для звернення до суду.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року було вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №380/6000/20 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року в справі було зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №457/908/17 за позовом ОСОБА_2 до Трускавецької міської ради.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року в справі було поновлено провадження.

Ухвалою суду від 28.10.2021 року в справі було зупинено провадження до набрання законної сили рішенням у справі №380/17223/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 06.06.2022 року в справі було поновлено провадження.

20.07.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 49971,18 грн.

В судове засідання, що відбулось 20.10.2022 року, з`явився відповідач, який щодо задоволення адміністративного позову заперечив. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки до суду не повідомила.

За результатом проведеного судового засідання суд вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду і вирішення адміністративної справи.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Сума податкового боргу у ОСОБА_1 виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 30.06.2017 року на суму 25309,72 грн. та податкового повідомлення-рішення №-1313 від 23.04.2018 року на суму 25309,72 грн.

Згідно податкової вимоги форми «Ф» від 18.09.2018 року №25587-17 сума податкового боргу у ОСОБА_1 становить 26025,86 грн.

Згідно довідки про суму податкового боргу платника податків №26335/10/53.09/6 від 03.07.2020 року у ОСОБА_1 станом на 01.06.2020 року наявний податковий борг з земельного податку з фізичних осіб на суму 74910,98 грн.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до п. 15.1. ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (п.п. 16.1.4. ст. 16 ПК України).

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 54.3.1 пункту 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію.

Крім того, згідно п.п. 54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з п.п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У відповідності до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Відповідно до п.п. 14.1.137 п.14.1 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Пунктом 87.1 ст. 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, податковий борг у ОСОБА_1 виник на підставі не сплати земельного податку з фізичних осіб.

Внаслідок порушення відповідачем норм податкового законодавства контролюючим органом в особі Головного управління ДФС у Львівській області було виставлено податкові повідомлення-рішення № від 30.06.2017 року на суму 25309,72 грн., №-1313 від 23.04.2018 року на суму 25309,72 грн. та №-1309 від 27.06.2019 року на суму 24939,80 грн.

Водночас суд також встановив, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №380/17223/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року було залишено без розгляду позовні вимоги позивача в частині оскарження скасування податкових повідомлень-рішень від 30.06.2017 № та від 23.04.2018 № -1309 внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року в адміністративній справі №380/17223/21 (яке набрало законної сили) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, та, зокрема, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №-1309 від 27.06.2019 року.

У вищевказаному судовому рішенні суд зазначив, що рішення Трускавецької міської ради від 19.05.2016 №166 є незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, а відтак суд наголосив на неможливості зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даній адміністративній справі підлягає встановленню питання наявності підстав для стягнення податкового боргу, який виник внаслідок визначення Головним управління ДФС у Львівській області грошового зобов`язання у податкових повідомленнях-рішеннях № від 30.06.2017 року і №-1309 від 23.04.2018 року.

З цього приводу суд зазначає таке.

У відповідності до п. 1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 109.3 статті 109 ПКУ передбачено, що у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

З аналізу вищенаведених норм права суд висновує, що основними підставами для притягнення платника податку до фінансової відповідальності є наявність ознак протиправності його діяння (дії чи бездіяльності) та вини. Установлення вини у вчиненні податкового правопорушення можливе в разі доведення цього контролюючим органом. Тобто необхідною підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення такого правопорушення є встановлення контролюючим органом у встановлених пунктом 109.3 статті 109 ПКУ випадках вини платника, яка означає, що особа мала та може дотримуватися закріплених ПКУ правил і норм.

Судом з матеріалів адміністративного позову встановлено, що пункт 4 рішення Трускавецької міської ради №166 від 19.05.2016 року було визнано незаконним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

На підставі цього ж рішення Головним управління ДФС у Львівській області до відповідача було застосовано штрафні санкції, які згодом стали його податковим боргом.

При вирішенні даного адміністративного спору суд враховує, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Верховний Суд також неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку, що при несплаті відповідачем земельного податку з фізичних осіб у діях останнього відсутні ознаки протиправності діяння та вини, оскільки пункт 4 рішення Трускавецької міської ради №166 від 19.05.2016 року було скасовано судом у іншій адміністративній справі, а формальне недотримання відповідачем строків звернення до адміністративного суду щодо оскарження податкових повідомлень-рішень № від 30.06.2017 року і №-1309 від 23.04.2018 року не може єдиною правовою підставою для притягнення його до фінансової відповідальності.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Позивачем не доведено юридичної обґрунтованості адміністративного позову, з яким він звернувся до суду, а тому опираючись на принципи адміністративного судочинства, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності до норм статей 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.