Справа № 320/1676/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1676/22 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Реформа" про стягнення коштів -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року позивач - Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Реформа", яким просив стягнути штраф в сумів 34 000,00 грн. в дохід державного бюджету згідно з рішенням про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 05 травня 2021 року №41.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що всі представлені Корчаковою Г.В. документи не дають їй права на підписання позовної заяви від імені Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки до позовної заяви було надано всі необхідні докази на підтвердження повноважень представника.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано адміністративний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Реформа" про стягнення штрафу.

Позовна заява підписана представником ГУ Держпродспоживслужби в Київській області Корчаковою Г.В., на підтвердження повноважень якої надано копії наказу про призначення її на посаду від 30 листопада 2021 року №592-К та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що вказані документи не можуть бути належними доказами на підтвердження повноважень представника юридичної особи-суб`єкта владних повноважень, враховуючи, що ч. 3 ст. 55 КАС України встановлюється вичерпний перелік документів, які дають право іншій особі, крім керівника суб`єкта владних повноважень, брати участь у розгляді справи, в тому числі шляхом підписання позовної заяви. До цих документів належить: статут, положення, трудовий договір (контракт), отже Корчаковій Г.В. на підтвердження повноважень представника в адміністративній справі, який діє в порядку самопредставництва юридичної особи необхідно було надати статут, трудовий договір (контракт) та/або Положення, у якому передбачено її право виступати в судах від імені суб`єкта владних повноважень в порядку самопредставництва без додаткового уповноваження.

Також суд першої інстанції зазначив, що не приймає у якості доказу повноважень представника ГУ Держпродспоживслужби в Київській області на підписання позовної заяви копію виписки з ЄДРПОУ, з огляду на те, що статус відомостей ЄДРПОУ визначено Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", де у ч.4 ст. 10 вказано, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються виключно для ідентифікації юридичної особи, в той час як суд перевіряє адміністративну правосуб`єктність представника юридичної особи на вчинення юридично значимих дій, тому відомості про ідентифікацію юридичної особи не є підтвердженням повноважень представника на підписання позову.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття до розгляду позовної заяви, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п.3 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Вимоги щодо оформлення адміністративного позову, який подається до суду першої інстанції, визначені ст. 160 КАС України, водночас положеннями ст. 161 КАС України визначено документи, що додаються до позовної заяви.

Частиною 2 ст. 160 КАС України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Тобто, процесуальний закон встановлює можливість участі у справі суб`єктів владних повноважень та юридичних осіб як у порядку самопредставництва, так і через представника.

При цьому, до суб`єктів владних повноважень процесуальний закон відносить, зокрема, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особа (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пп. 19 п. 1 розд. VII "Перехідні положення" КАС України положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

У свою чергу пп. 11 п. 16-1 розд. XV "Перехідні положення" Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абз. 1). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абз. 2). Відповідні зміни до Основного Закону України набрали чинності 30 вересня 2016 року.

Отже, представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування у судах з 01 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Відповідно до ч. 5 ст. 131-2 Конституції України законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Положеннями ч. 2 ст. 57 КАС України передбачено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Пунктом 11 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України врегульовані саме питання представництва, водночас поняття "самопредставництво" передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX внесено зміни до КАС України, якими розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень.

З аналізу змісту вже згаданої вище норми ч. 3 ст. 55 КАС України вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених ст. 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що до позовної заяви не додано документів, які підтверджують статус Корчакової Г.В. як адвоката.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження повноважень діяти від імені Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Київській області у порядку самопредставництва Корчаковою Г.В. було надано копію наказу про призначення її на посаду від 30 листопада 2021 року №592-К та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Корчакова Г.В. повноваження: подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи (діє виключно в судах України з правом підпису процесуальних документів без права відмови, відкликання, укладення мирової угоди) - представник.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доданими до позовної заяви документа підтверджено повноваження Корчакової Г.В. діяти від імені Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Київській області у порядку самопредставництва, у зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на відсутність документально підтверджених відомостей про наділення Корчакової Г.В. відповідними повноваженнями є помилковим.

КАС України передбачено альтернативний перелік обставин, що можуть підтверджувати право особи діяти від імені суб`єкта владних повноважень у порядку самопредставництва - закон, статут, положення або трудовий договір (контракт).

Колегією суддів враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21 лютого 1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не вжито належних заходів для перевірки повноважень особи, що підписала адміністративний позов.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не підтвердження позивачем повноважень представника щодо підписання та подання позовної заяви.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, в ході якого має бути вирішено питання про можливість відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку