Справа № 440/3462/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 р. Справа № 440/3462/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, по справі № 440/3462/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцька ТЕЦ» (надалі - позивач, ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ») звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП, відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 87 від 18 січня 2022 року;

- визнати протиправною та скасувати Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 330.19 від 22 лютого 2022 року з додатком повністю;

- судові витрати покласти на відповідача.

Також, ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» подано до суду заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій з посиланням на ст.150 КАС України просить суд до вирішення спору по суті зупинити дію Постанови НКРЕКП № 330.19 від 22.02.2022 з додатком, оскільки оскарження не зупиняє її виконання, а тому існує реальна можливість понесення збитків позивачем у сумі 112615480 грн до прийняття рішення судом першої інстанції, що враховуючи недофінансування у минулих періодах призведе до неможливості сповна виконати інвестиційну програму.

Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Постанови НКРЕКП № 330.19 від 22.02.2022 з додатком, що вступила в дію з 01.03.2022, унеможливить поновлення порушених прав позивача в майбутньому, за захистом яких він звернувся до суду, так як кошти, які недоотримає позивач внаслідок зменшення тарифу на виробництво теплової енергії, неможливо буде повернути внаслідок відсутності законодавчо встановленого механізму повернення у попередній стан вже виконаних вимог постанови НКРЕКП.

Пояснив, що в силу спірної постанови, якою тариф на виробництво теплової енергії ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» зменшено на 615,48 тис. грн і тарифи для кінцевих споживачів теплової енергії від позивача занижено в середньому на 150 грн на 1 Гкал, позивач вимушений виставляти рахунки споживачам за значно нижчим та економічно необґрунтованим тарифом, що призведе до недоотримання коштів та неможливості забезпечення енергетичними ресурсами підприємство для подальшої діяльності та своєчасної виплати заробітної плати.

Обраний захід забезпечення позову, на думку позивача, є співмірним з позовними вимогами, не зачіпає прав третіх осіб, а стосується лише сторін по справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 по справі № 440/3462/22 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними та скасування постанов.

Позивач не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 по справі № 440/3462/22 та прийняти нове рішення, яким до вирішення спору по суті зупинити дію Постанови НКРЕКП № 330.19 від 22.02.2022, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, крім доводів, викладених в заяві про забезпечення адміністративного позову, зазначив, що існує практична необхідність у вжитті забезпечувальних (стримуючих) заходів до вирішення спору по суті щодо одного із оспорюваних рішень, а саме - постанови № 330.19 від 22.02.2022, оскільки її дія веде до реальної зміни прав та обов`язків позивача та вже спричиняє фактичне недонадходження коштів до позивача від його статутної діяльності.

Вважає, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, не врахувавши наведених позивачем в заяві доводів та обставин, обмежився лише висновком про ненадання вичерпних доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Наполягає на залишенні поза увагою суду посилання позивача на те, що практичне виконання оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень значно погіршить його фінансовий стан, а невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду, у зв`язку з чим для ефективного захисту або поновлення порушених прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, зокрема, у разі ймовірного задоволення позову, ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» необхідно буде докласти значних зусиль, у тому числі для стягнення з абонентів недоотриманих коштів за послугами, що надавались у період дії оскаржуваної постанови відповідача, оскільки зворотного механізму повернення у попередній стан вже виконаних перелічених вимог спірної постанови не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Окрім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність прямої заборони на запровадження заходів забезпечення позову, внаслідок чого неправильно застосував (порушив) норму процесуального права - п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України, що є самостійною підставою для скасування такої ухвали суду. Звертає увагу, що предметом спору у даній справі є постанова НКРЕКП про коригування тарифу на постачання теплової енергії, а пряма заборона встановлена п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України стосується лише рішень НКРЕКП, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, заборони на вжиття заходів забезпечення позову в відносинах теплопостачання - КАС України та інші акти не містять.

Отже, враховуючи, що оскаржувана постанова НКРЕКП не є рішенням про встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку), а приписи п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України не повинні застосовуватися до спірних правовідносин, суд має можливість вжити заходи забезпечення позову за наявності підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Відповідач не погодився з вимогами апеляційної скарги та подав відзив, в якому просив ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 у справі № 440/3462/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Стверджує, що забезпечення позову буде фактичним вирішенням позовних вимог по суті, що не відповідає меті інституту забезпечення позову, а вказані позивачем обставини не свідчать про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови, що є підставою для відмови у вжитті заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

Посилаючись на пункт 13 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», яким передбачено право Регулятора приймати обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції та встановлювати (змінювати) державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, вважає, що забезпечення позову шляхом зупинення дії Постанови № 330.19 є неприпустимим та за своєю суттю формою втручання в дискреційні повноваження НКРЕКП.

Крім того зазначив, що економічний ефект від впроваджених заходів схваленої інвестиційної програми за попередні періоди враховується в розрахунках тарифів на відпуск електричної енергії та (або) виробництво теплової енергії на планований період, що свідчить про включення коштів для виконання (фінансування) інвестиційної програми до тарифу Ліцензіата та сплату їх споживачами (у тому числі побутовими) під час розрахунку за електричну та теплову енергію. Отже, споживачі фактично сплативши кошти за модернізацію та поліпшення основних фондів ТОВ «КРЕМЕНЧУЦЬКА ТЕЦ», мають правомірні очікування на поліпшення якості наданих послуг та зменшення вартості товарної продукції.

На переконання відповідача, доводи позивача, які викладені скаржником у заяві про забезпечення позову та в апеляційній скарзі, не підтверджені жодними доказами, а тому відсутні підстави вважати, що до вирішення справи по суті захист прав, свобод та інтересів ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції керувався приписами пункту 6 частини 3 статті 151 КАС України, яким встановлено пряму заборону на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

Крім того суд дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Щодо вищевказаних висновків суду першої інстанції з приводу відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2021 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 18.11.2020 № 2134, постанов НКРЕКП від 09.09.2021 № 1523 «Про проведення планових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у 4 кварталі 2021 року" та від 10.12.2021 № 2570 «Про збільшення строку проведення планової перевірки ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ", посвідчення на проведення планової перевірки від 27.10.2021 № 662, відділом НКРЕКП у Полтавській області проведено планову перевірку дотримання ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» вимог законодавства у сфері теплопостачання та ліцензійних умов з виробництва теплової енергії, за результатами якої складено Акт від 24.12.2021 № 757.

За висновками вищезазначеного акту, аналіз ліцензованої діяльності з виробництва теплової енергії на Кременчуцький ТЕЦ за 2019 - 2020 роки свідчить про не дотримання позивачем затвердженої структури витрат у частині як недофінансування статей витрат, так і перевитрат фактичних витрат у порівнянні з плановими, на підставі яких розраховано та затверджено тариф на виробництво теплової енергії, з урахуванням фактичного відпуску теплової енергії, внаслідок чого Регулятором встановлено отримання ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" додаткового доходу в розмірі 112 615,48 тис. грн, у тому числі за рахунок недовиконання ремонтних та інвестиційних програм на суму 32 839,32 тис. грн. та недофінансування за статтями "витрати на паливо" та іншими статтями витрат з урахуванням обґрунтованих перевитрат у сумі 79 776,16 тис. грн.

Пунктом 3 постанови НКРЕКП від 18.01.2022 № 87 про накладення штрафу на ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" передбачено Департаменту із врегулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходів державного регулювання відповідно до пунктів 1,13 частини першої та пункту 1 частини другої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», статті 20 Закону України «Про теплопостачання», пункту 4.14 Методики підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого слухання, проект рішення щодо встановлення (перегляду) тарифу на виробництво теплової енергії для ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ" шляхом його зміни в бік зменшення на суму додатково отриманого доходу в розмірі 112 615,48 тис. грн.

22.02.2022 НКРЕКП прийнято постанову № 330.19 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 шляхом заміни в абзацах другому - шостому пункту 1 цифр "1008,45", "1983,28","1991,69","3396,44", "1684,16" відповідно цифрами "870,91" грн, "1814,37" грн, "1843,68" грн, "3248,05", "1567,80". Додаток до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 викладено в новій редакції /т. № 1, а.с. 187-189/.

Позивач не погодився із зазначеними постановами та звернувся до суду з позовом за захистом свої прав та подав вищенаведену заяву про забезпечення позову.

Слід зазначити, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В силу приписів частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має довести, що невжиття обраних заходів призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20.

Як вбачається з мотивувальної частини заяви ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ», невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача щодо його фінансового стану внаслідок недоотримання коштів від статутної діяльності та ускладнить виконання рішення суду у справі, оскільки оскаржувана постанова порушує права позивача, а саме призводить до значних економічних наслідків, внаслідок безпідставного та економічно необґрунтованого зменшення тарифу на постачання теплової енергії.

Колегія суддів звертає увагу, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.06.2022 по справі № 440/12985/21.

Колегія суддів зазначає, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін. При цьому, рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивача, який ініціює таке клопотання.

Предметом оскарження у справі № 440/3462/22 є пункт 3 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 87 від 18 січня 2022 року та постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 330.19 від 22 лютого 2022 року з додатком повністю.

Так, постановою НКРЕКП № 330.19 внесено зміни до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії ТОВ «Кременчуцька ТЕЦ» шляхом заміни в абзацах другому - шостому пункту 1 цифр "1008,45", "1983,28","1991,69","3396,44", "1684,16" відповідно цифрами "870,91" грн, "1814,37" грн, "1843,68" грн, "3248,05", "1567,80". Додаток до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2733 викладено в новій редакції.

З цього приводу, позивач вказує, що внесення таких змін у тарифи на постачання теплової енергії завдасть йому значних майнових збитків, ускладнить фінансовий стан, що, в свою чергу, враховуючи відсутність зворотного механізму повернення у попередній стан вже виконаних вимог спірної постанови, призведе до неможливості функціонування підприємства та виплати заробітної плати, а у разі скасування постанови в судовому порядку - буде потребувати значних зусиль та витрат.

Колегія суддів зауважує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання та безумовно можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно, однак відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Колегія суддів зауважує, що ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача не є очевидними, а позивачем не надано будь-яких доказів, які б вказували б на таку небезпеку, не зазначено будь-яких об`єктивних фактів вважати, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для відновлення таких прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Слід також зазначити, що зупинення дії спірної постанови, з позовом про скасування якої позивач звернувся до суду, призведе до неможливості її застосування до вирішення справи по суті, а позов не може бути забезпечено в спосіб, який фактично підміняє собою судове рішення у справі та вирішувати позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Водночас, фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року по справі №640/16613/21, від 15 квітня 2021 року по справі №640/22646/20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що не розглядаючи справи по суті, не перевіряючи фактичних обставин справи та не досліджуючи докази, неможливо погодитись із твердженням заявника про наявність у діях та рішенні відповідача порушень закону, оскільки механізм зменшення та/або збільшення сум тарифів підлягає дослідженню під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт прийняття відповідачем спірної постанови, яка стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Крім того, існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19.

Колегією суддів встановлено, що заява про забезпечення адміністративного позову не містить конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а посилання на явну протиправність рішення відповідача, може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, можливий незадовільний фінансовий стан позивача не може бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31 травня 2021 року по справі №120/2337/20-а.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності дій та рішень відповідача, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову шляхом негайного зупинення дії постанови НКРЕКП від 22.02.2022 №330.19, та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, позивач не зазначив будь-яких об`єктивних фактів на підтвердження існування обставин, передбачених ч.1 ст.150 КАС України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з цим, твердження відповідача про те, що забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови № 330.19 є формою втручання в дискреційні повноваження НКРЕКП, а тому неприпустимим, з огляду на приписи ст.150 КАС України є хибними, оскільки за змістом пункту 1 частини 1 вказаної процесуальної норми можливість істотного ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду та поновлення прав позивача, є окремою підставою для вжиття заходів забезпечення позову до розгляду спору по суті.

Слід також зазначити, що під дискреційними повноваженнями розуміється такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

В свою чергу, застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову до його вирішення не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а постановлення оскаржуваної ухвали передбачено приписами ст. 150 КАС України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.03.2021 у справі № 640/19688/20.

Щодо наявності підстав для застосування судом першої інстанції до спірних відносин п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

З аналізу наведеної норми випливає, що заборона на вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення рішення НКРЕКП встановлена лише щодо рішень у сферах електричної енергії та природного газу, якими встановлюються державні регульовані ціни (тарифи) та затверджуються методики (порядки) їх встановлення (формування, розрахунку).

Водночас, предметом спору у даній справі є постанова НКРЕКП в частині зменшення тарифу (структури тарифу) на послуги з постачання теплової енергії, а не електричної або природного газу, як передбачено п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України. Заборони на вжиття заходів забезпечення позову в відносинах теплопостачання - КАС України та інші акти не містять, а тому приписи п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, дійшовши вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії постанови НКРЕКП № 330.19 від 22.02.2022, не встановив при цьому дійсних обставин справи, внаслідок чого помилково застосував до спірних правовідносин п. 6 ч. 3 ст. 151 КАС України та хибно мотивував своє рішення наявністю прямої заборони на запровадження заходів забезпечення позову.

У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до абзацу другого частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Обов`язкові підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду внаслідок порушення норм процесуального права визначено частиною 3 статті 317 КАС України.

Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина 4 статті 317 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що оскільки помилкові висновки суду першої інстанції, які зроблені внаслідок неправильного застосування норми процесуального права, не призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 по справі № 440/3462/22 підлягає зміні з підстав та мотивів її прийняття, викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 150-154, ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" - задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 по справі № 440/3462/22 - змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін