Справа № 380/13386/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року

справа №380/13386/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) у розмірі 55664,02 грн. за період з 18.08.2018 по 22.08.2022.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №14 (по стройовій частині) від 17.08.2018 його виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення. Проте, на момент виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним повного розрахунку в частині виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Лише на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №380/6518/21, відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 4503,21грн. При проведенні нарахування індексації грошового забезпечення відповідач застосував базовий місяць січень 2016року. Не погоджуючись із розміром нарахованої та виплаченої індексації позивач звернувся до відповідача із вимогою здійснити перерахунок із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця. Листом від 23.10.2021 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для застосування іншого базового місяця, ніж той з урахуванням якого вже проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у справі №380/21231/21 позов задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням базового місяця січня 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. 15.08.2022 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у справі №380/21231/21 та ухвалено нове, яким позов позивача задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням місяця підвищення доходу січня 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу з врахуванням виплачених сум за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця зарахування позивача до складу Військової частини НОМЕР_1 як базового місяця. На виконання вказаного рішення відповідач здійснив остаточну виплату належних при звільненні сум індексації грошового забезпечення лише 23.09.2022. Позивач вважає, що період з 18.08.2018 по 22.08.2022 є періодом затримки розрахунку при звільненні з роботи. Позивач вважає, що оскільки відповідач не провів з ним під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, а саме не виплатив йому індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, то він відповідно до вимог ст. 117 Кодексу законів про працю України має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки такого розрахунку за період з 18.08.2018 по 22.08.2022. Крім цього позивач зазначає, що оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, встановлено дату проведення остаточного розрахунку, а відповідальність роботодавця за невиплату чи несвоєчасну виплату працівникові всіх належних сум, не врегульовано, ст.21 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено відповідальність за порушення положень цього Закону, у тому числі що стосується виплати грошового забезпечення згідно із законом, можна дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин відповідних норм Кодексу законів про працю України. У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Обґрунтовуючи заперечення, зазначив, що дія норм Кодексу законів про працю України, на його думку, не поширюється на спірні правовідносини з огляду на наявність спеціального законодавства. Вказав, що Закон №2011-ХІІ та Положення №1153/2008 не містять положень про застосування трудового законодавства щодо військовослужбовців, а також не містить положень, які б встановлювали особливий вид відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунків з військовослужбовцями, оскільки відповідно до п. 242 Положення № 1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Вважає, що за таких обставин позивач мав би подавати позов щодо визнання протиправним наказу про його звільнення, поновлення на військовій службі та стягнення відповідних компенсаційних виплат за весь період вимушеного прогулу. Звернув також увагу, що станом на дату подання позовної заяви у цій справі здійснений військовою частиною розрахунок і розмір виплачених належним позивачу сум останнім не оскаржувався, відтак вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України. На думку відповідача, з прийняттям судових рішень якими на користь позивача присуджено певні суми коштів, ст.ст. 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Просив позов залишити без задоволення.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Суд установив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення від 08.05.2015 позивач є учасником бойових дій.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2018 №184 позивача виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням.

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 щодо нараховання та виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018рік та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Листом від 07.04.2021 №1038 Військова частина НОМЕР_4 повідомила про те, що пунктом 19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що в особливий період надання інших видів відпусток (крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії) припиняється. З огляду на викладене при звільненні з військової служби грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (у тому числі військовослужбовцям - учасникам бойових дій) не виплачується. Крім того, відповідно до ст.51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Індексація грошових доходів населення провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон України) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок). Відповідно до ст.5 Закону України і пункту 6 Порядку індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося.

Не погоджуючись із бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби 01.01.2016 по 28.02.2018, позивач звернувся із позовом до суду.

19.07.2021 Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення №380/6518/21, відповідно до якого задовольнив позов частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.07.2018.Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Лише на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №380/6518/21, відповідач нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 4503,21грн.

При проведенні нарахування індексації грошового забезпечення відповідач застосував базовий місяць січень 2016року.

Не погоджуючись із розміром нарахованої та виплаченої індексації позивач звернувся до відповідача із вимогою здійснити перерахунок із застосуванням січня 2008 року, як базового місяця.

Листом від 23.10.2021 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про відсутність підстав для застосування іншого базового місяця, ніж той з урахуванням якого вже проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у справі №380/21231/21 позов задоволено. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням базового місяця січня 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу.

15.08.2022 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 у справі №380/21231/21 та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням місяця підвищення доходу січня 2016 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивачу з врахуванням виплачених сум за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця зарахування позивача до складу Військової частини НОМЕР_1 як базового місяця.

На виконання вказаного рішення відповідач здійснив остаточну виплату належних при звільненні сум індексації грошового забезпечення лише 23.09.2022.

Вважаючи дії відповідача щодо не проведення з ним остаточного та повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон № 2011-XII).

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 цього Кодексу (текст статті 117 в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, а відтак і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що на переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України, а саме у пункті 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15.09.2015 провадження №21-1765а15). У цьому судовому рішенні підсумовано, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відтак, враховуючи, що не проведення з вини роботодавця розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної індексації.

Водночас, на спростування доводів відповідача, суд вказує, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою). Про це неодноразово наголошував і Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постанові від 12.05.2022 у справі №280/9017/20.

Таким чином, доводи відповідача щодо того, що положення ст.117 КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості, суд не бере до уваги.

Зважаючи на приписи частини 2 статті 116 Кодексу законів про працю України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення у повному обсязі у день звільнення 17.08.2018, проте виконав свій обов`язок лише 23.08.2022.

Враховуючи, що працівникові не виплачена належна йому грошова компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій та індексація грошового забезпечення позивачу у день звільнення, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є правомірними.

При цьому, суд звертає увагу на те, що як роз`яснено у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Оскільки позивача звільнено з військової служби 17.08.2019, а виплата грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення здійснена лише 23.08.2021, строк затримки розрахунку складає - 1465 днів.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 про розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір грошового забезпечення позивача в червні 2018року склав 7988,75грн., у липні 2018 року 7988,75грн.

Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 259,00грн.(15799,50грн. /61к.д).

Водночас, зважаючи на внесені у ст.117 КЗпП України зміни (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022), Військова частина НОМЕР_1 повинна виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 18.08.2018(наступний день після звільнення з військової служби) по 18.02.2019.

Суд звертає увагу, що у разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, сума середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку при звільнені повинна би була становити 47915,00 грн. (вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (259,00грн) на число календарних днів за період з 18.08.2018 по 18.02.2019 (185)).

Водночас зазначена суму компенсації 47915,00грн. є неспівмірною із сумою грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації, яку фактично було виплачено позивачу і яка становить 19852,42 грн.(15416,76грн.+4435,66грн.).

При цьому суд ураховує, що виплачена заборгованість по грошовому забезпеченні позивача становить 19852,42 грн., тобто частка такої заборгованості у сумі середнього грошового забезпечення за 185 днів (47915,00грн.) становить 0,41.

З огляду на очевидну неспівмірність можливих до нарахування та виплати сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить суму 19645,15грн. (47985,00х0.41) (за час затримки розрахунку при звільненні позивача).

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) у розмірі 19645 (дев`ятнадцять тисяч шістсот сорок п`ять)грн. 15 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.