Справа № 500/2098/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2098/22 пров. № А/857/11204/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В. Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року, ухвалене суддею Чепенюк О.В. у м. Тернополі о 11 год 09 хв., у справі № 500/2098/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Товстенської селищної ради, оформлену рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання № 2479 від 23.12.2021 року, у наданні дозволу на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0461;

- зобов`язати Товстенську селищну раду надати дозвіл на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :02:002:0461 з метою придбання земельної ділянки у власність.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Товстенської селищної ради, оформлену рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання № 2479 від 23.12.2021 року, у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0461.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Товстенської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2496,20 грн., у тому числі витрати по сплаті судового збору 496,20 грн, витрати на правничу допомогу 2000,00 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржене рішення відповідача є необґрунтованим, оскільки таке не містить мотивів та причин для відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, оскільки на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0461 накладений арешт, згідно із судовим рішенням.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Позивач також просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати в повному обсязі, оскільки відповідач не подав заперечення з цього приводу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції при розгляді його позовної заяви по суті, в порушення норм як матеріального, так і процесуального права, не в повній мірі дослідив обставини справи та не взяв до уваги те, що накладення арешту на земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач не має значення для розгляду цієї справи, оскільки позивач просить надати дозвіл на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки, що, навіть, у разі прийняття рішення про його задоволення, не означає передачу земельної ділянки у власність.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач має у приватній власності нежитлове приміщення (автостанцію), загальною площею 46,7 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,0648 га, кадастровий номер :02:002:0461, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка перебуває в оренді у позивача, на підставі рішення Товстенської селищної ради № 1523 від 19.11.2020 року.

23.12.2020 року відповідач прийняв рішення № 51 «Про затвердження переліку земельних ділянок не сільськогосподарського призначення, які підлягають продажу на території Товстенської селищної ради у 2021 році», до такого переліку включена і земельна ділянка, загальною площею 0,0648 га, кадастровий номер :02:002:0461.

10.03.2021 року позивач звернувся до Товстенської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0461, загальною площею 0,0648 га, для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Рішенням Товстенської селищної ради № 1488 від 14.07.2021 року позивачу відмовлено у наданні вищезазначеного дозволу, так як, щодо даної земельної ділянки виникла конфліктна ситуація громадськості та суміжних землекористувачів в частині виготовлення сервітуту.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року у справі № 500/5268/21 визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії восьмого скликання Товстенської селищної ради № 1488 від 14.07.2021 року та зобов`язано Товстенську селищну раду повторно розглянути заяву позивача про отримання дозволу на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0461 з метою придбання земельної ділянки у власність з врахуванням висновків суду, які викладені в мотивувальній частині рішення.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року у справі № 500/5268/21 відповідач повторно розглянув заяву позивача від 10.03.2021 року та прийняв рішення про відмову у її задоволенні у зв`язку із недостатньою кількістю голосів під час голосування депутатів, так як при поіменному голосуванні депутати, не виходячи за межі своїх повноважень і діячи в межах норм визначених чинним законодавством, проголосували «проти».

Позивач, не погоджуючись з цим рішенням відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на виготовлення експертно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0461, з метою придбання земельної ділянки у власність, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам врегульовано статтею 128 ЗК України.

Так, відповідно до абзацу першого частини 1 цієї статті, продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з частинами 2, 3, 6 та 8 статті 128 ЗК України, громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації.

У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Згідно з частиною п`ятою статті 128 ЗК України, підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Ціна земельної ділянки площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд визначається за нормативною грошовою оцінкою, вказаною в технічній документації. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Таким чином, процедура продажу земельної ділянки комунальної власності передбачає:

- подання зацікавленою особою відповідачу заяви про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки;

- отримання відповідного дозволу;

- виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки;

- оплата ціни земельної ділянки або сплата першого платежу;

- укладення договору купівлі-продажу;

- державна реєстрація земельної ділянки.

Отже, надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки означає, що зацікавлена особа має можливість замовити та отримати експертну грошову оцінку земельної ділянки, сплатити вартість земельної ділянки на підставі грошової оцінки, наслідком чого є укладення договору з органом місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки з комунальної власності. Укладення цього договору є підставою для реєстрації права власності за новим покупцем.

Разом з тим, згідно із ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31.01.2022 року у справі № 608/1194/21, накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0461, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

З цього слідує, що до моменту зняття арешту з відповідної земельної ділянки відповідач, як власник майна позбавлений можливості її відчужувати, а позивач, як покупець позбавлений можливості отримати у власність цю земельну ділянку.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинення дій спрямованих на відчуження/отримання земельної ділянки у власність без фактичної зміни власника, є розпорядженням цією земельною ділянкою, що також заборонено в силу накладеного арешту.

Відтак, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Товстенської селищної ради надати позивачу дозвіл на виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0461 з метою придбання земельної ділянки у власність необхідно відмовити.

Що стосується розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, який здійснив суд першої інстанції, то апеляційний суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, 5, 6, 7 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 1 статті 139 КАС України. Проте, у частині 9 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 9 статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частою 9 статті 139 КАС України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи наведені міркування та норми права, апеляційний суд встановив те, що позивач надав наступні документи, які підтверджують розмір витрат на правничу професійну допомогу:

- акт №1 від 30.05.2022 року про обсяг наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги від 31.12.2022 року;

- квитанції про сплату АО «Сила права» 10.05.2022 року та 24.05.2022 року коштів у сумі 2000,00 грн та 3000,00 грн відповідно, за договором про надання правничої допомоги від 31.12.2021 року.

Із акта № 1 від 30.05.2022 року видно, що позивач отримав правничу допомогу в наступному обсязі:

- формування правової позиції та підготовка позовної заяви, складання додатків до позовної заяви, копіювання документів, кількість затрачених годин 6 год, вартість послуг 6000,00 грн;

- ознайомлення з відзивом на позов, підготовка та подання відповіді на відзив, кількість затрачених годин 4 год, вартість послуг 4000,00 грн;

- складання адвокатського запиту, кількість затрачених годин 1 год, вартість послуг 1000,00 грн;

- участь у судових засіданнях, кількість затрачених годин 1 год, вартість послуг 1000,00 грн.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу, відповідно до цих документів, становлять 12000 грн., фактично сплачено адвокату 5000 грн.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції вірно визначив розмір витрат на правову допомогу, які необхідно відшкодувати позивачу, враховуючи те, що формування правової позиції, копіювання документів, складання додатків до позовної заяви входить до адвокатської послуги щодо підготовки позовної заяви; позивач не сплатив адвокату, у строки встановлені у договорі, узгоджену суму вартості адвокатських послуг.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року в справі № 500/2098/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 28.10.2022 року