Справа № 460/12420/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/12420/21 пров. № А/857/700/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Рівненській області, Служби безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення: 11:53:06,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту судового рішення: 02.12.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Рівненській області, Служби безпеки України про визнання протиправними та скасування наказу Служби безпеки України від 23.07.2021 № 947-0C/дск про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та наказу Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04.08.2021 № 157-ОС/дск про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу; поновлення капітана ОСОБА_1 на військовій службі в Управлінні Служби безпеки України в Рівненській області з 05.08.2021, за попередньо займаною ним посадою; зобов`язання Управління Служби безпеки України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення з військової служби, з моменту звільнення до дати поновлення на службі, із зарахуванням цього періоду до вислуги років.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідачі довели правомірність своїх дій.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано, що звільнення здійснене без достатньої правової підстави, оскільки згідно з вимогами ст.26 Закону № 2232, під час дії в державі особливого періоду військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, можуть бути звільнені зі служби за станом здоров`я, лише на підставі одного з двох висновків (постанов) військово-лікарської комісії: про непридатність до військової служби в мирний час; про обмежену придатність у воєнний час. Зазначає, що такої підстави, як висновок (постанова) ВЛК про загальну непридатність до військової служби, без примітки у мирний час, згадана правова норма не містить. Вважає порушеним порядок його виключення зі списків особового складу, так як його виключено до моменту виплати належного йому грошового забезпечення, без його згоди.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Службі безпеки України з 04.01.2001 по 04.08.2021, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 (а.с.15) та довідкою Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 12.08.2021 №10/200 (а.с.13).

Із витягу з наказу Служби безпеки України від 23.07.2021 №947-ОС/дск (по особовому складу) судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «в» пункту 61 та підпунктом «б» (за станом здоров`я - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку), пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку (а.с.30).

Згідно з витягом з наказу Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04.08.2021 №157-ОС/дск, капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом СБ України №947-ОС/дск від 23.07.2021 за підпунктом «в» пункту 61 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку), пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку, з урахуванням часу здавання посади, виключено зі списків особового складу 04.08.2021 (а.с.14).

Згідно матеріалів справи підставою для звільнення позивача слугувало свідоцтво про хворобу №80/1150 від 25.06.2021 Військово-лікарської комісії центрального госпіталю ВМУ СБУ за направленням ВКЗ УСБУ в Рівненській області (а.с.12, 58; далі Свідоцтво про хворобу).

У п.14 Свідоцтва про хворобу зазначено: «Постанова ГВЛК: На підставі ст. 65а, 698, 42в, 57в, 543 Розкладу хвороб Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженого наказом Центрального управління СБУ від 03.01.2019 №2/ДСК, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.01.2019 р. за №109/33080, визнаний НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби».

Не погоджуючись із звільненням за пп. «в» п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключенням його зі списків особового складу, вважаючи за можливе продовження військової служби, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ), Законом України «Про Службу безпеки України» від 25.03.1992 №2229-ХІІ (далі Закон №2229-ХІІ) Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 №772, а також Положенням про медичний огляд у Службі безпеки України, затвердженим наказом Центрального управління Служби безпеки України від 03.01.2019 №2/ДСК, що зареєстроване в Міністерстві юстиції 28.01.2019 за №109/33080.

Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ст. 19 Закону №2229-ХІІ визначено, що Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

До органів Служби безпеки України приймаються на конкурсній, добровільній і договірній основі громадяни України, здатні за діловими та моральними якостями, освітнім рівнем і станом здоров`я ефективно виконувати службові обов`язки. Критерії професійної придатності, зокрема юридичної обізнаності, визначаються кваліфікаційно-нормативними документами, які затверджуються Головою Служби безпеки України.

Відтак, як вірно зазначено судом, однією з умов проходження військової служби в складі Служби безпеки України є придатність за станом здоров`я.

Як передбачено ч.1 ст.20 Закону №2229-ХІІ умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками - військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затверджене Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 (далі Положення №1262).

Крім того, наказом Голови Служби безпеки України від 14.10.2008 №772 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (далі Інструкція №772).

Вимогами п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема під час дії особливого періоду. При цьому зазначений перелік є вичерпним.

Так, у ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

1) у мирний час:

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Аналізуючи вимоги зазначених норм, вірним є висновок суду, що застосування такої підстави звільнення, як «за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби», можливе як у мирний час так і під час дії особливого періоду.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII та «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням ст.1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в ст.1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію в Україні.

Указом Президента України 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 15.01.2015 №113-VIII, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію в Україні.

Відтак, судом було враховано, що станом на час розгляду справи в Україні діяв особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Разом з тим, указів про оголошення мобілізації станом на час звільнення позивача Президентом України не приймалося. Воєнний стан в державі також не вводився.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду, що відповідач не міг зазначати підставою звільнення ОСОБА_1 пп. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ, який передбачає звільнення з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації.

Пунктом 61 Положення №1262 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас Служби безпеки України:

осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі доцільності їх використання;

осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у запас Збройних Сил України:

осіб рядового, сержантського і старшинського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності їх використання в запасі Служби безпеки України або на їх прохання;

осіб офіцерського складу, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час, у разі недоцільності використання їх у запасі Служби безпеки України або на їх прохання;

в) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Отже, як вірно зазначено судом, в пп. «в» п.61 Положення №1262 прямо передбачено необхідність звільнення військовослужбовця у відставку з виключенням його з військового обліку, якщо він визнаний військово-лікарською комісією непридатним за станом здоров`я до військової служби.

Разом з тим, наказом Центрального управління Служби безпеки України від 03.01.2019 №2/ДСК було затверджено Положення про медичний огляд у Службі безпеки України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 28.01.2019 за № 109/33080 (далі Наказ 2/ДСК).

Дане Положення є документом для службового користування, який визначає організацію та порядок проведення у СБУ у мирний час та особливий період медичного огляду військово-лікарськими комісіями співробітників-військовослужбовців Служби безпеки України, які проходять військову службу в органах, підрозділах, закладах Служби безпеки України.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про безпідставність посилання позивача на норми Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2020 №402, оскільки воно не регулює питання, пов`язані з медичним оглядом в Службі безпеки України.

Судом також враховано, що згідно з п.13.5 Наказу 2/ДСК постанови ВЛК відносно військовослужбовців за результатами проходження медичного огляду виносяться з такими формулюваннями:

-"придатний до військової служби";

-"обмежено придатний до військової служби";

-"непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час";

-"непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку".

Пунктом 5.32 Наказу 2/ДСК визначено, що військовослужбовці, визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню незалежно від перебування на лікуванні у будь-яких закладах охорони здоров`я.

У судовому засіданні 18.11.2021 судом було досліджено Наказ 2/ДСК, сторона позивача визнала наявність досліджених положень Наказу 2/ДСК та підтвердила відповідність Свідоцтва про хворобу їхньому змісту.

Відповідно до ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як встановлено судом, підставою звільнення позивача в межах спірних правовідносин стала досліджена в ході судового розгляду постанова ВЛК з формулюванням: «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку». Вказана постанова відповідає вимогам чинного законодавства, докази визнання її нечинною чи скасування в матеріалах справи відсутні. Правомірність її прийняття не є предметом судового розгляду в межах спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що твердження позивача про неможливість звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, вірним є висновок суду, що наказ Служби безпеки України від 23.07.2021 №947-0C/дск про звільнення ОСОБА_1 з військової служби є правомірним, тому позовна вимога про його скасування не підлягала до задоволення.

Крім того, судом враховано, що у пункті 7.1. Інструкції №772 визначено, що звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби провадиться відповідно до розділу VІІ Положення, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 66 Положення №1262 передбачено, що із списків особового складу Служби безпеки України військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством.

Згідно з абз.2 п.68 Положення №1262 днем звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Служби безпеки України.

Відповідно до абз.2 п.7.15 Інструкції №772 виключення військовослужбовців, які звільнені з військової служби, зі списків особового складу проводиться на підставі відповідного наказу з урахуванням часу на здавання посади.

Як встановлено судом, 02.08.2021 до Управління Служби безпеки України в Рівненській області надійшов наказ Служби безпеки України від 23.07.2021 №947-0C/дск про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, з яким позивач ознайомлений під підпис 03.08.2021 (а.с.57).

Станом на 04.08.2021 підстави, що унеможливлювали б виключення позивача зі списків особового складу Служби безпеки України, які передбачені п.66 Положення № 1262, були відсутні.

Крім того, наявним у матеріалах справи обхідним аркушем від 03.08.2021 підтверджується, що позивач здійснив здавання посади (а.с.59).

Враховуючи наведені правові норми та наявність діючого наказу Служби безпеки України від 23.07.2021 №947-0C/дск, вірним є висновок суду, що в Управління Служби безпеки України в Рівненській області не було підстав не здійснювати виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Служби безпеки України.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що наказ Управління Служби безпеки України в Рівненській області від 04.08.2021 № 157-ОС/дск виданий на підставі та у порядку, визначеному законодавством, а тому скасуванню не підлягає.

При цьому, як вірно зазначено судом, покликання сторони позивача на Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Служби України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не заслуговують на увагу, оскільки порядок проходження військової служби у Службі безпеки України та звільнення з такої безпосередньо врегульовані спеціальними нормами Положення №1262 та Інструкції №772.

Також вірним є висновок суду, що оскільки спірні накази щодо звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу Служби безпеки України є правомірними, то відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, як таких, що є похідними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що позовна заява не підлягала задоволенню.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і прийняв законне і обґрунтоване рішення.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 460/12420/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 31.10.2022.