Справа № 300/3958/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 рокуСправа № 300/3958/21 пров. № А/857/8851/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2022 року (суддя Біньковська Н.В., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в день його звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за неотримане речове майно, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, індексацію грошового забезпечення;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.02.2019 по день фактичної виплати 09.08.2021 терміном 903 дні, виходячи з середньоденного заробітку (грошового забезпечення) нарахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати у день звільнення ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки 903 днів виплати 252058,48 грн розрахованому в процентному співвідношенні до загального розміру належних до виплати ОСОБА_1 при звільненні сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі вказує, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних відносин положень статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) відсутні. Щодо несвоєчасної виплати компенсації за речове майно зауважує, що ця виплата є способом соціального захисту військовослужбовців та надається згідно з кошторисними призначеннями на дані потреби, а грошова компенсація за неотримане речове майно, на відміну від заробітної плати, не є основним джерелом для забезпечення життєдіяльності військовослужбовців, тому відсутня шкода для позивача від своєчасно не одержаної заробітної плати. Стверджує, що у зв`язку з відсутністю шкоди для позивача, в/ч НОМЕР_1 не може нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини відповідача виплати належних при звільненні сум є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 18.02.2019, ОСОБА_1 звільненого відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної Гвардії України, виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення (а.с.12).

За змістом вказаного наказу, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 , визначено виплатити йому премію в розмірі 55 відсотків посадового окладу, компенсацію за 45 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік, грошове забезпечення, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування попереднього періоду служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 січня 2020 року у справі №300/2278/19, яке набрало законної сили 06.02.2020, серед іншого, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі №300/1711/20, яке набрало законної сили 20.01.2021, серед іншого, стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 75949,69 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року у справі №300/1357/20, яке набрало законної сили 14.06.2021, серед іншого, стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 17944,04 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі №300/441/21, яке набрало законної сили 25.10.2021, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу з урахуванням раніше виплачених сум, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, за період з 01.03.2018 по 18.02.2019 із застосуванням базового місяця березень 2018 року, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2013 по день фактичної виплати індексації, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 №44 .

Згідно виписки по карткову рахунку ОСОБА_1 від 26.07.2021, 09.08.2021 та довідки про виплату від 12.01.2022 №50/41-52 відповідачем зараховано на картковий рахунок позивача такі виплати:

30.01.2020 компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в розмірі 41869,45 грн,

30.12.2020 часткову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 63398,68 грн,

12.03.2021 доплату за неотримане речове майно в розмірі 11411,77 грн,

15.07.2021 часткову індексацію грошового забезпечення в сумі 81754,72 грн,

09.08.2021 доплату за індексацію грошового забезпечення в розмірі 35948,98 грн,

09.08.2021 компенсацію втрати частини доходів в сумі 122641,33 грн,

09.08.2021 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 17674,88 грн (а.с.14-17, 49, 66).

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон №108/95-ВР) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

З матеріалів справи видно та це не заперечується сторонами, відповідачем при виключенні позивача 18.02.2019 із списків особового складу та всіх видів забезпечення останньому не виплачено всіх належних сум, а саме компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в розмірі, часткову компенсацію за неотримане речове майно, доплату за неотримане речове майно, часткову індексацію грошового забезпечення, доплату за індексацію грошового забезпечення, компенсацію втрати частини доходів, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку №100 визначено складові, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, у пункті 4 Порядку йдеться про виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Особливості обрахунку розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи наведено у пункті 8 Порядку №100, згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зміст доданих відповідачем до відзиву на позов доказів засвідчує склад грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось виключення із списків, в загальній сумі 36595,40 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 590,25 грн (36595,40 грн розділити на 62 календарні дні).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 903 календарні дні (18.02.2019-08.08.2021).

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать позивачу до виплати в день звільнення, становить 532995,75 грн (903*590,25).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статті 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Виходячи з принципу пропорційності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки в кількості 903 дні виплати позивачу 252058,48 грн, розрахованому в процентному співвідношенні до загального розміру належних до виплати позивачу при звільненні сум.

Зваживши на вищенаведене, застосований судом першої інстанції спосіб обрахунку середнього заробітку час затримки розрахунку є прийнятним та виправданим, а тому підстав для скасування рішення суду в цій частині немає.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем місячного строку звернення до суду з цим позовом, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції розглядалось клопотання скаржника щодо залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у задоволенні якого, ухвалою від 4 жовтня 2021 року було відмовлено. Цей суд вірно вказав на те, що повний розрахунок з позивачем був проведений 09.08.2021, а позовну заяву представник позивача подав до суду 15.07.2021, тобто в межах визначеного частиною п`ятої статті 122 КАС місячного строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 березня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний