Справа № 640/26400/20
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області, відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 довідок про заробітну плату від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 за періоди роботи з жовтня 1982 року по червень 1989 року;

зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.03.2020 з урахуванням довідок про заробітну плату від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 за періоди роботи з жовтня 1982 року по червень 1989 року.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у врахуванні наданих позивачем довідок про заробітну плату від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 для здійснення перерахунку пенсії, з тих мотивів, що такі довідки видані установою, що створена та знаходиться на непідконтрольній території України, а саме: архівним управлінням адміністрації міста Луганська луганської народної республіки.

Також позивачем подано заяву про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про задоволення позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 05.09.2018 ОСОБА_1 зареєстрований та постійно мешкає у Київській області, Сквирський район, село Шамраївка. З 13 березня 2020 року позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

18.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з проханням при нарахуванні пенсії взяти до уваги довідки про заробітну плату за період з жовтня 1982 року по червень 1989 року включно. До вказаної заяви додано копії архівних довідок про те, що у зазначений період позивач працював у Ворошиловградському автотранспортному підприємстві 30928 (згідно з даними довідок до квітня 1986 року - АТП 12125, з квітня 1986 року до липня 1988 року - АТП 30928, з липня 1988 року - АТП 10928) шофером (а/слюсарем). Довідки видано архівним управлінням адміністрації міста Луганська луганської народної республіки.

Листом від 25.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено позивачу у врахуванні наданих довідок при розрахунку пенсії, оскільки такі довідки видані установою, що знаходиться на непідконтрольній території України і органи Пенсійного фонду не мають можливості здійснити перевірку відображених в них сум заробітної плати з первинними документами страхувальника.

Вказуючи на протиправність зазначеної відмови, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем довідки видані органом, створеним у порядку, не передбаченому законом, у зв`язку з чим в силу вимог частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207-VII) є недійсними та не створюють правових наслідків. Також судом першої інстанції зазначено, що під час розгляду справи позивачем не надано відомостей щодо місцезнаходження первинних документів, на підставі яких її видано та на підставі яких виплачувалась заробітна плата.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено, що відповідно до частини першої статті 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зауважено, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало господарську діяльність, не був тимчасово окупований. Позивачем наголошено, що у нього відсутня будь-яка можливість в інший спосіб отримати відомості, зазначені у вказаних довідках. Зауважено, що неможливість проведення органом Пенсійного фонду перевірки достовірності таких документів не повинна порушувати право позивача на пенсійне забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Київській області наголошує на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Апелянтом зауважено, що надані позивачем довідки видані установою, що знаходиться на непідконтрольній території України, у зв`язку з чим орган Пенсійного фонду не має можливості здійснити перевірку відображених в них сум заробітної плати.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно із пунктом 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Спірним правовим питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивачу, виходячи з заробітної плати зазначеної у довідках від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912, що видані архівним управлінням адміністрації міста Луганська луганської народної республіки.

Місто Луганськ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1207-VII державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга статті 9 Закону №1207-VII).

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя статті 9 Закону №1207-VII).

Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у 1971 році документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці (справи «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Європейським судом з прав людини зазначено, що «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18 дійшов висновку про можливість застосування названих загальних принципів («Намібійські винятки»), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачів на соціальний захист та гарантованих їм прав на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду в межах розгляду даної справи враховує, що згідно з ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.12.2007 у справі №20/156б порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «АТП 10928». На момент розгляду справи відомості щодо здійснення господарської діяльності ТОВ «АТП 10928» відсутні.

Неможливість надання позивачем довідки архівної установи, яка була б створена відповідно до законодавства України, обумовлена виключно тим, що архів з первинними документами знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Зазначене не може обмежувати право особи на належне пенсійне забезпечення.

Згідно з текстом довідок, що надані позивачем, вони видані на підставі особових рахунків нарахування заробітної плати АТП 10928 (попередні назви: АТП 30928, 12125), містять посилання на первинні документи, на підставі яких їх видано; містять розшифровку виплачених сум за видами заробітку.

Колегія суддів вважає, що неврахування довідок від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 23.01.2018 у справі №583/392/17.

Враховуючи викладене, позиція суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову є помилковою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення, про задоволення позову.

Частиною шостою статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн., що підтверджується копією квитанції про сплату від 16.10.2020 №15589, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн., що підтверджується копією квитанції від 22.07.2022 №5237-4265-5675-6985.

Також представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представником позивача на підтвердження розміру судових витрат на правничу професійну допомогу у суді першої інстанції надано копії: договору про надання професійної правничої допомоги від 16.10.2020 №16/10, акт наданих послуг від 16.10.2020 №16/10, квитанції від 16.10.2020 про сплату 2000,00 грн., ордеру серії АА №1023710, свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю №4974.

Згідно з пунктом 1.1 договору від 16.10.2020 №16/10 адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу клієнту щодо консультування з приводу предмета спору, підготовку та подачу позовної заяви з додатками до Окружного адміністративного суду міста Києва у справі за позовом клієнта до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 3.1 договору від 16.10.2020 №16/10 клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість професійної правничої допомоги (гонорар), що зазначається в акті наданих послуг. Згідно з пунктом 3.2 договору від 16.10.2020 №16/10 вартість послуг сплачується в день підписання Акту наданих послуг.

Згідно з актом наданих послуг від 16.10.2020 №16/10 адвокатом виконано наступні роботи: аналіз законодавства, що стосується предмета спору, дослідження судової практики (1 година, вартість - 500,00 грн.); підготовка позовної заяви (2 години, вартість - 1000,00 грн.); подача/направлення позовної заяви з додатками до Окружного адміністративного суду міста Києва (1 година, вартість - 500,00 грн.).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області заяви про зменшення судових витрат з мотивів їх неспівмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову не подавалось.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи; їх розмір є документально підтвердженим. Судом не встановлено вчинення позивачем під час розгляду справи процесуальних дій, що призвели до необґрунтованого затягування розгляду справи.

За вказаних обставин, вимога позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 139, 241, 242, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2022 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 довідок про заробітну плату від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 за періоди роботи з жовтня 1982 року по червень 1989 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 13.03.2020 з урахуванням довідок про заробітну плату від 03.03.2020 №03-28/1911 та від 03.03.2020 №03-28/1912 за періоди роботи з жовтня 1982 року по червень 1989 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька