Справа № 160/11193/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-
27.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправним та скасувати:
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року № 534/НАГП «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за квітень 2022 року», в частині наказу, відповідно до якої зазначено (п. 3) «Не виплачувати додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. за квітень 2022 року вогнеметнику молодшому сержанту ОСОБА_1 (підрозділ ррхбз)»;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року № 536/НАГП «Про виплату військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу премії за квітень 2022 року», в частиш наказу, відповідно до якої зазначено (п. 2) «Позбавити 100 % премії за квітень 2022 року стрільця - снайпера молодшого сержанта ОСОБА_1 (підрозділ 3 пдб)»;
- наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року № 196/нод «Про результати службового розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира особовим складом військової частини НОМЕР_1 », в частині наказу, відповідно до якої зазначено (п. 3) «Помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику служби на підставі пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премію за квітень 2022 року не виплачувати: молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , стрільцю-снайперу 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону та (п. 4) «Начальнику відділення персоналу штабу на підставі пункту 10 вимог Міністра оборони України, які викладені у телеграмі від 25 березня 2022 року №НР 248/1298 (доведено Департаментом фінансів Міністерства оборони України за №248/1248 від 25.03.2022) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн., або 30 000 грн. за квітень 2022 року не включати: молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно - десантного батальйону».
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону (з 28.04.2022 року) у військовому званні «молодший сержант».
Наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року №534/НАГП та №536/НАГП встановлено не виплачувати позивачу додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. за квітень 2022 року та позбавлено позивача 100% премії за квітень 2022 року.
Позивач вважає вищезазначені накази протиправними, оскільки станом на дату звернення до суду з позовом його не було притягнуто до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності. Зазначає також, що наказ про переведення позивача до іншого підрозділу у письмовому вигляді йому не доводився, однак позивачем було написано рапорт про те, що він не відмовляється від виконання наказів та бойових завдань за призначенням, однак потребує медичної допомоги через стан здоров`я. З того часу позивач знаходився в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , продовжував нести обов`язки військової служби та проходив стаціонарне лікування в медичних закладах.
Позивач зазначає, що відповідачем не доведено у встановленому законом порядку вчинення ним дисциплінарного проступку чи кримінального правопорушення, з огляду на що відсутні підстави для позбавлення його частини грошового забезпечення у вигляді премії та додаткової винагороди. Окрім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а тому відсутні підстави для позбавлення позивача премії та додаткової винагороди за квітень 2022 року.
Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
08.09.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній, заперечуючи проти позову, зазначає, що позбавлення військовослужбовця премії та додаткової винагороди не є жодним з видів юридичної відповідальності, їх виплата не є видом заохочення, а невиплата не є видом стягнення чи покарання.
Представник відповідача також зазначає, що премія належить до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовця, при цьому здійснення її виплати є правом командира військової частини. При цьому премії не виплачуються, окрім іншого, за невихід на службу без поважних причин за місяць, у якому здійснено таке порушення. Зазначає, що 28.04.2022 року позивач відмовився виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо переміщення до іншого підрозділу, самовільно залишив місце розташування підрозділу. В період з 28.04.2022 року по 04.05.2022 року за медичною допомогою не звертався, з огляду на що посилання позивача на тяжкий стан здоров`я є безпідставним.
Щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за квітень 2022 року представник відповідача зазначає, що згідно з п. 10 Вимоги Міністерства оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року до наказів командирів частин про виплату додаткової винагороди не включаються, окрім іншого, військовослужбовці, які самовільно залишили місця служби, та вчинили інші дії, які мають ознаки кримінального правопорушення. Позивач самостійно залишив місце служби та не прибув у визначене командиром військової частини місце служби, не виконавши наказ командира, за фактом чого до ЄРДР внесено відповідні відомості та розпочато досудове розслідування.
З приводу законності наказу командира військової частини НОМЕР_1 №196/НОД від 30.05.2022 року представник відповідача зазначає, що військовослужбовець за вчинення протиправного діяння може бути притягнутий до відповідальності лише одного виду. При цьому відповідач вважає, що у діях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим направлене відповідне повідомлення до правоохоронних органів. У свою чергу відповідач, приймаючи рішення щодо своїх подальших дій, які впливатимуть на правовий стан позивача, керуватиметься правовими висновками компетентних посадових осіб.
112.09.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшли витребувані судом документи.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 27.04.2022 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.04.2022 року №53-РС на посаду стрільця-снайпера 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону, ВОС-100672Д, вважати таким, що з 27.04.2022 року справи та посаду вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту здав, а справи та посаду стрільця-снайпера 1 парашутно-десантного взводу 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року №534/НАГП «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за квітень 2022 року» встановлено не виплачувати позивачу додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. за квітень 2022 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року №536/НАГП «Про виплату військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу частини премії за квітень 2022 року» встановлено виплатити позивачу премію у зменшеному розмірі, а саме - позбавити його 100% премії за квітень 2022 року «всн» згідно рапорту командира підрозділу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2022 року №540/НАГП «Про призначення службового розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира особовим складом військової частини НОМЕР_1 » встановлено провести службове розслідування стосовно визначеного в рапорті тимчасово виконуючого обов`язки командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 від 28.04.2022 року за вх.№1586 особового складу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 . Проведення службового розслідування доручено офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_3 . Встановлено термін проведення службового розслідування до 30.05.2022 року.
З акту службового розслідування від 17.05.2022 року вбачається, що відповідно до рапорту ТВО командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 від 28.04.2022 року за вх.№1586 стало відомо, що деякі військовослужбовці, зокрема й позивач, відмовилися виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.04.2022 року №83 щодо переміщення до іншого підрозділу, а саме 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Після здачі зброї та інвентарного майна визначений особовий склад близько 12.30 год. 28.04.2022 року самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі АДРЕСА_1 та вибув в напрямку міста Мирноград Донецької області (рапорт ТВО командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 від 28.04.2022 року за вх. №1586).
В результаті проведення розшуку командуванням частини та представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначений особовий склад приблизно о 14.00 год. 28.04.2022 року був зупинений та близько 17.00 год. 28.04.2022 року повернутий до розташування підрозділу в районі АДРЕСА_1 та переміщатись до штатних підрозділів 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 відмовився (рапорти ТВО командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 від 29.04.2022 року за вх.№1598, №1599).
Після проведення профілактичних заходів з боку командування роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 частина військовослужбовців, у тому числі позивач, відмовились виконувати наказ та залишились в районі АДРЕСА_1 й проводили час на власний розсуд (рапорти командира 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 02.05.2022 року за вх. №1652, №1661 та від 09.05.2022 року за вх. №1803).
З акту вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 пояснив, що 26.04.2022 року після повернення з бойового завдання йому було поставлено завдання на переміщення в район АДРЕСА_2 . Виконувати накази позивач не може за станом здоров`я, вказує на необхідність надання йому медичної допомоги. По факту самовільного залишення місця служби пояснює, що поїхав до магазину та аптеки, де був затриманий представниками Національної поліції України. В той же час після здачі зброї та інвентарного майна позивач самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі АДРЕСА_1 та вибув в напрямку міста Мирноград Донецької області. Дозволу на залишення розташування підрозділу від своїх прямих начальників позивач не отримував. В результаті проведення розшуку командуванням частини та представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач приблазно о 14.00 год. 28.04.2022 року був зупинений та близько 17.00 год. 28.04.2022 року повернутий до розташування підрозділу в районі АДРЕСА_1 . Наказ до переміщення до іншого підрозділу не виконав, в свій штатний підрозділ вибувати відмовився.
Відповідно до рапорту командира медичної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 09.05.2022 року за вх.№1804 стало відомо, що молодший сержант ОСОБА_1 03.05.2022 року звернувся за медичною допомогою, де йому встановлено діагноз: Артрозартрит лівого колінного суглобу. Атерома волосистої частини голови.
Відповідно до рапорту ТВО командира роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 від 09.05.2022 року за вх. №1805 позивач самостійно, без відповідного дозволу вибув в медичну роту.
В акті зазначається, що в діях, зокрема, молодшого сержанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України «Непокора», про що 04.05.2022 року направлено відповідне повідомлення до територіального управління ДБР та повідомлено керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, командира військової частини НОМЕР_2 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до п. 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року №196/нод «Про результати службового розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира особовим складом військової частини НОМЕР_1 » зобов`язано помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальнику служби на підставі пункту 5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» премію за квітень 2022 року не виплачувати: молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , стрільцю-снайперу 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону.
Згідно з п. 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2022 року №196/нод «Про результати службового розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира особовим складом військової частини НОМЕР_1 » встановлено начальнику відділення персоналу штабу на підставі пункту 10 вимог Міністра оборони України, які викладені у телеграмі від 25 березня 2022 року №НР 248/1298 (доведено Департаментом фінансів Міністерства оборони України за №248/1248 від 25.03.2022) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн., або 30 000 грн. за квітень 2022 року не включати: молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , стрільця-снайпера 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно - десантного батальйону.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.
На виконання ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року та № 573/2022 від 12.08.2022 року строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, з 24.02.2022 року у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ регламентовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2019 року (далі Порядок №260).
Так, відповідно до п. 2 Розділу І Порядку №260 премія належить до щомісячного додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовця.
Згідно з п. п. 1, 3 Розділу ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
У свою чергу військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (п. 5 Розділу ХVI Порядку №260).
Відповідно до п. 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, 25.03.2022 року Міністром оборони України було прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, яке того ж дня телеграмою доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.
Так, пунктом 10 вказаного рішення встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. або 30 000,00 грн. не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за той місяць, у якому здійснено таке порушення, а також ті, у діях (бездіяльності) яких є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.
За таких обставин, з огляду на те, що факт відмови позивача виконувати бойовий наказ (розпорядження), а також факт вчинення ним у квітні 2022 року дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, встановлено службовим розслідуванням, результати якого не оскаржувались, суд робить висновок про те, що у відповідача були правові підстави для невключення позивача до наказу про виплату додаткової винагороди за квітень 2022 року та для невиплати позивачу 100% премії за квітень 2022 року.
Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його на час звернення до суду не було притягнуто до відповідальності, зокрема й до дисциплінарної, оскільки премія та додаткова винагорода не є ані видом заохочення, ані видом стягнення.
Суд критично ставиться до аргументів позивача про те, що він не відмовлявся від виконання наказу командира, оскільки позивачем долучено до матеріалів справи власний рапорт від 28.04.2022 року, з якого вбачається, що позивач не відмовляється від виконання обов`язків служби у складі РРХБЗ, тоді як позивача 27.04.2022 року було призначено до 3 ПДБ на посаду командиром військової частини.
При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на стан здоров`я в якості обґрунтування поважності причини невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки з поданих позивачем виписок з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивач перебував на лікування протягом періодів з 04.05.2022 року по 05.05.2022 року, з 05.05.2022 року по 19.05.2022 року та з 20.05.2022 року по 01.06.2022 року, тобто після самовільного залишення місця розташування підрозділу, яке сталося 28.04.2022 року.
Крім того, суд наголошує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина 2 вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зміст вказаних норм дає підстави для висновків про те, що незважаючи на встановлений обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого процесуального обов`язку доказування тих обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані накази командира військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та правомірними, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко