Справа № 640/9293/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/9293/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Міністерства оборони України;

2) Генерального штабу Збройних Сил України;

3) Київського квартирно-експлуатаційного управління;

4) Об`єднана житлова комісія Командування Сил логістики Збройних Сил

України;

5) Командування Сил логістики Збройних Сил України (військова частина

НОМЕР_1 )

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та

стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови позивачу у зарахуванні (перенесенні) часу перебування на квартирному обліку на 29 квітня 1992 року;

- зобов`язати відповідачів перенести дату зарахування на квартирний облік позивача та членів його сім`ї у гарнізонній черзі міста Києва на 29 квітня 1992 року;

- зобов`язати відповідачів внести відповідні зміни в облікові документи щодо квартирної черги позивача в гарнізоні м. Києва на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на квартирний облік - з 29 квітня 1992 року;

- стягнути з відповідачів нанесену моральну шкоду у розмірі 30 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час його переміщення як військовослужбовця до іншого гарнізону (в іншу місцевість) він був протиправно зарахований на квартирний облік без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року залучено до участі у справі як співвідповідачів Об`єднану житлову комісію Командування Сил логістики Збройних Сил України, Командування Сил логістики Збройних Сил України (військову частину НОМЕР_1 ).

Відповідачі надали відзиви на позовну заяву, в яких заперечують проти позовних вимог та просять відмовити у їх задоволенні, оскільки спірні правовідносини виникли під час дії наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року, а тому в силу статті 58 Конституції України, саме він має застосовуватись при визначенні дати зарахування позивача на квартирний облік.

Позивач подав відповідь на відзиви, в якій вважає необґрунтованими доводи відповідачів та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 25 січня 2013 року № 3 ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року.

Позивач, вважаючи, що він має право на зарахування на квартирний облік з більш ранньої дати, а саме - з 29 квітня 1992 року, звернувся з заявою до житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України, в якій просив перенести дату зарахування на квартирний облік.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України від 23 грудня 2020 року № 7 ОСОБА_1 відмовлено у зміні дати зарахування на квартирний облік на більш ранню дату.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2020 року № 666 затверджено протокол засідання Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України від 23 грудня 2020 року № 7, зокрема, в частині, що стосується перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає таке.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі статтею 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю (ту і далі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 43 Житлового кодексу Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 "Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року", при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. На підставі вказаного наказу наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року N 20 втратив чинність.

Наказ Міністра оборони України № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями".

Наказ Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 "Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями".

На виконання пункту 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

У пункті 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону про внесення змін до статті 12 зазначено - військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Абзац 4 пункту 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону про внесення змін до статті 12 покладає зобов`язання на Кабінет Міністрів України забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Спеціальним нормативним актом, що регулює прийняття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, та був чинним на момент звернення позивача до житлової комісії з рапортом про внесення змін до облікової справи, є також Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (далі - Інструкція N 380).

Пункт 9 розділу VI Інструкції № 380 встановлює, що військовослужбовці, які перебували на обліку за попереднім місцем проходження військової служби, на загальних підставах в органах місцевого самоврядування та до набрання чинності цією Інструкцією зараховуються на облік із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також заносяться у списки осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла за наявності підстав. Час перебування військовослужбовців на обліку для поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) не враховується.

Відтак, на час звернення позивача із заявою про визначення дати квартирного обліку нормативно-правові акти забезпечували збереження за військовослужбовцем прав на знаходження на квартирному обліку з дати первинної постановки на такий облік.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено судом, 29 квітня 1992 року позивач був поставлений в чергу для отримання постійного житла, що підтверджується довідкою Чернігівського квартирно-експлуатаційного відділу від 25 листопада 1998 року № 30.

Після переведення на підставі наказу Міністра оборони України від 10 квітня 1999 року № 159 (по особовому складу) в іншу місцевість позивач був знятий з квартирної черги у місті Чернігові на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленого протоколом від 28 грудня 2005 року № 3.

У подальшому, відповідно до протоколу Об`єднаної житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 25 січня 2013 року № 3 позивача було зараховано на квартирний облік військовослужбовців з 03 березня 1995 року.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України із заявою, в якій просив змінити дату зарахування його на квартирний облік з родиною з дати 03 березня 1995 року на дату 29 квітня 1992 року.

Оскільки наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року N 20, на який посилалась житлова комісія при прийнятті рішення від 23 грудня 2020 року № 7, втратив чинність, а оспорювана бездіяльність відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 359/1347/17, від 03 червня 2020 року в справі № 552/7474/17, 17 червня 2020 року у справі № 362/1421/18.

Разом з тим, відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу II Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).

Пунктом 5 розділу II зазначеної Інструкції визначено основні завдання житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій), зокрема, прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань; ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею); ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

Крім того, відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо:

взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею);

взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення;

зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Таким чином, враховуючи повноваження житлової комісії щодо зміни дати зарахування (перебування) на квартирному обліку, суд для ефективного захисту прав та інтересів позивача вважає необхідним задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України про відмову у зміні дати зарахування на квартирний облік позивача, оформлене протоколом від 23 грудня 2020 року № 7, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2020 року № 666, а також зобов`язати Об`єднану житлову комісію Командування Сил логістики Збройних Сил України перенести дати зарахування (перебування) на обліку позивача з 03 березня 1995 року на 29 квітня 1992 року.

Водночас позовні вимоги щодо зобов`язання відповідачів внести зміни до облікових документів є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому. У цьому випадку предметом спору є саме право особи на зміну дати зарахування на квартирний облік на більш ранню дату, тоді як вирішення питання щодо внесення змін до облікових документів має вирішуватись вже після вирішення питання про право та не є спірним у межах цих правовідносин, а тому задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, виходячи з такого.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Разом з тим, як зазначено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В той же час, позивачем не доведено, а судом не встановлено, безпосереднього причинного зв`язку між спірними правовідносинами та виникненням у позивача будь-яких фізичних та/або душевних страждань, погіршення самопочуття та/або здоров`я в цілому.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність вчинених дій та прийнятого рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасування рішення Об`єднаної житлової комісії Командування Сил логістики Збройних Сил України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 28-А, ) про відмову у зміні дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 23 грудня 2020 року № 7, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2020 року № 666.

3. Зобов`язати Об`єднану житлову комісію Командування Сил логістики Збройних Сил України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 28-А, ) перенести дати зарахування (перебування) на обліку ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року на 29 квітня 1992 року.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Аверкова