Справа № 500/3385/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3385/22

25 жовтня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року № 59-к/06-05/1 «Про звільнення Світлани Федишеної» звільнено позивача 05 жовтня 2021 року з посади начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну І службу».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/7182/21, що залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, серед іншого визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року №59-к/06-05/1 "Про звільнення ОСОБА_2 ", поновлено її на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Кременецької районної державної адміністрації з 06 жовтня 2021 року.

Оскільки відповідач ухилився від виконання вказаного судового рішення у добровільному порядку, позивач звернулася із виконавчим листом № 500/7182/21, що виданий 08 лютого 2022 року Тернопільським окружним адміністративним судом, до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

25 серпня 2022 року начальником Кременецької районної військової адміністрації видано розпорядження № 19-к/03-05, відповідно до якого скасовано розпорядження голови районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року № 59-к/06-05/1 "Про звільнення ОСОБА_2 " та поновлено позивача з 06 жовтня 2021 року на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Кременецької районної військової адміністрації.

З огляду на затримку Кременецькою районною військовою адміністрацією виконання судового рішення про поновлення позивача - незаконно звільненого державного службовця - на роботі, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час такої затримки, у зв`язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 28.09.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

За нормами частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах із Кременецькою районною державною адміністрацією з 01 березня 2014 року по 05 жовтня 2021 року.

Розпорядженням голови Кременецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року № 59-к/06-05/1 «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнено позивача 05 жовтня 2021 року з посади начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну І службу».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/7182/21, що залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2022 року, серед іншого визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року №59-к/06-05/1 "Про звільнення ОСОБА_2 ", поновлено позивача на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Кременецької районної державної адміністрації з 06 жовтня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили 06 липня 2022 року, в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню - з 09 лютого 2022 року.

Оскільки відповідач ухилився від виконання вказаного судового рішення у добровільному порядку, ОСОБА_1 звернулася із виконавчим листом № 500/7182/21, що виданий 08 лютого 2022 року Тернопільським окружним адміністративним судом, до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

15 лютого 2022 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового, виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ільків Н.В. відкрито виконавче провадження № 68650457 з виконання вказаного виконавчого листа та зобов`язано Кременецьку районну державну адміністрацію негайно виконати рішення суду.

Однак, не зважаючи на відкрите виконавче провадження, відповідач продовжив свою бездіяльність щодо виконання судового рішення про поновлення позивача на займаній посаді.

Після того, як вказане рішення суду остаточно набрало законної сили внаслідок завершення апеляційного провадження, 04 серпня 2022 року позивач знову звернулася до керівника Кременецької районної військової адміністрації (з початком введення в Україні правового режиму воєнного стану Кременецька районна державна адміністрація перетворена на Кременецьку районну військову адміністрацію) із заявою про негайне виконання рішення та поновлення її на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Кременецької районної державної адміністрації, а також 15 серпня 2022 року позивач звернулася до відділу виконавчої служби із клопотанням про вжиття заходів до боржника.

25 серпня 2022 року начальником Кременецької районної військової адміністрації видано розпорядження № 19-к/03-05, відповідно до якого скасовано розпорядження голови районної державної адміністрації від 24 вересня 2021 року № 59-к/06-05/1 "Про звільнення ОСОБА_2 " та поновлено позивача з 06 жовтня 2021 року на посаді начальника управління з гуманітарних питань, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування, інформаційної діяльності та комунікацій з громадськістю Кременецької районної військової адміністрації.

З огляду на затримку Кременецькою районною військовою адміністрацією виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 - незаконно звільненого державного службовця - на роботі, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час такої затримки. Це і стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

За приписами ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.5 ст.124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За змістом ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.3 ст.14 КАС України).

Частинами 1, 2 ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п.3 ч.І ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Вказана норма узгоджується з ч.7 ст.235 КзпП України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що-воно підлягає виконанню не за загальним правилом з дати набрання ним законної сили,, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 Кодексу законів про працю України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що, у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду.

Судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

Європейський Суд з прав людини, практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).

З огляду на те, що у відповідача виник обов`язок поновити позивача на займаній посаді з моменту ухвалення Тернопільським окружним адміністративним судом рішення від 08 лютого 2022 року, проте судове рішення виконане відповідачем лише 25 серпня 2022 року, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а саме за період з 09 лютого 2022 року по 24 серпня 2022 року включно, що становить 140 робочих днів.

Розрахунок середнього заробітку працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (надалі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою № 03-23-17, що видана 29 серпня 2022 року Кременецькою районною військовою адміністрацією, розмір заробітної плати позивача у серпні - вересні 2021 року становив 21 141,70 грн, а саме: серпень 2021 року - 13 289,07 грн (21 робочих днів), вересень 2021 року - 7 852,63 грн (13 робочих днів). Розмір середньоденної заробітної плати становить 621,81 грн.

У листі Міністерства економіки України від 19 серпня 2021 року "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік" зазначено, що відповідно до статті 73 КЗпП у 2022 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводиться у такі святкові та неробочі дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня - День праці; 24 квітня - Пасха; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 12 червня - Трійця; 28 червня - День Конституції України; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисників і захисниць України; 25 грудня - Різдво Христове. Згідно з частиною третьою статті 67 КЗпП у випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого. Тому за графіком п`ятиденного робочого тижня з вихідними днями у суботу та неділю у 2022 році вихідний день у суботу 1 січня переноситься на понеділок З січня, вихідний день у неділю 24 квітня - на понеділок 25 квітня, вихідний день у неділю 1 травня - на понеділок 2 травня, вихідний день у неділю 12 червня - на понеділок 13 червня і вихідний день у неділю 25 грудня - на понеділок 26 грудня.

Разом з тим відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набрав чинності 24 березня 2022 року, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України "Про відпустки".

Таким чином, у зв`язку із введеним 24 лютого 2022 року в Україні правовим режимом воєнного стану положення ст. 67, 73 КЗпП у розрахунковому періоді з 24 березня 2022 року по 24 серпня 2022 року не застосовуються.

Отже, кількість робочих днів у періоді з 09 лютого 2022 року по 24 серпня 2022 року становить 140 днів (09 - 28 лютого - 14 робочих днів, березень - 22, квітень - 21, травень - 22, червень - 22, липень - 21, 01 - 24 серпня -18).

За встановлених обставин, враховуючи положення Порядку №100, суд приходить до висновку, що середній заробіток ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 09 лютого 2022 року по 24 серпня 2022 року, що належить до стягнення з відповідача на її користь, становить 87 053,4 грн (621,81 грн х 140 робочих днів).

Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст.. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільнення - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. У свою чергу, виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині другій статті 233 КЗпП України. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

У постанові від 04 серпня 2022 року у справі № 380/6129/20 Верховний Суд вказав, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Кременецької районної військової адміністрації (вул. Шевченка, 56, м. Кременець Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 500/7182/21 про поновлення її на посаді у розмірі 87 053,4 (вісімдесят сім тисяч п`ятдесят три гривні 40 коп.), без утримання податків й інших обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Кременецька районна військова адміністрація Тернопільської області (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

третя особа:

- Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: бульвар Шевченка,39,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 37977599) .

Головуючий суддя Подлісна І.М.