Справа № 520/8206/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2022 року № 520/8206/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Зінченко А.В., розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати неправомірним дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження, у відповідності до положень ч.15 ст..86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697Л/ТІ, максимального розміру пенсії по інвалідності призначеної ОСОБА_1 реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсію по інвалідності обчисленої згідно довідки Харківської обласної прокуратури від 14.01.2022р. №21-13 у розмірі 60% заробітної плати без обмеження 'її максимального розміру.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 на підставі заяви від16.02.2022 р. призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Пенсію обчислено відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Харківської обласної прокуратури від 14.01.2022р. №21-13 у розмірі 60% заробітної плати (з урахуванням обмеження величини суми заробітної плати 97500,00 грн.). У відповідності до розрахунку розмір пенсії складає 58500,00 грн.

Разом з тим, відповідно до абз.6 ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» максимальний розмір пенсії з 01.07.2022р. обмежено на рівні 20270,00 грн., що підтверджується листом ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області №5971-9346/В-02/8-2000/22 від 12.07.2022р.

Позивач 01 вересня 2004 року був зарахований на навчання в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого. По завершенню навчання отримав диплом НОМЕР_3 .

02 липня 2009 року позивач був призначений на посаду помічника Первомайського міжрайонного прокурора Харківської області на підставі Наказу № 700к від 02 липня 2009 року.

15 листопада 2011 року переведений на посаду помічника прокурора Ленінського району міста Харкова на підставі Наказу № 1808к від 15 листопада 2011 року.

05 червня 2012 року у зв`язку з частковою зміною структури та штатного розпису прокуратури Харківської області позивач був призначений на посаду старшого прокурора прокуратури Ленінського району міста Харкова згідно Наказу № 723к від 05 червня 2012 року.

24 липня 2012 року призначений на посаду прокурора відділу участі прокурорів у кримінальному судочинстві управління підтримання державного обвинувачення прокуратури Харківської області на підставі Наказу № 1598к від 24 липня 2012 року.

04 жовтня 2012 року призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законодавства органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби України на підставі Наказу № 2107к від 04 жовтня 2012 року.

29 листопада 2012 року призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області на підставі Наказу № 2437 від 29 листопада 2012 року.

13 березня 2013 року переведений на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області на підставі Наказу № 298к від 13 березня 2013 року.

15 липня 2014 року переведений на посаду старшого прокурора відділу з нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області на підставі Наказу № 1356к від 15 липня 2014 року.

28 серпня 2015 року переведений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області на підставі Наказу № 2523к від 28 серпня 2015 року.

05 січня 2016 року переведений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області на підставі Наказу № 48к від 05 січня 2016.

30 жовтня 2019 року переведений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 на підставі Наказу № 2196к від 30 жовтня 2019 року.

15 червня 2020 року звільнений з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Харківської області на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_3 в порядку переведення до органів прокуратури Миколаївської області на підставі Наказу № 1154к від 12 червня 2020 року.

16.06.2020р. Позивача, на підставі наказу №482к від 15.06.2020р., призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області.

З 10.11.2021р. та по теперішній час призначений на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Харківської обласної прокуратури.

На початок проходження служби в органах прокуратури України (04.11.1998) діяв Закон України № 1789-ХІІ, статтею 501 якого (в редакції від 12.07.2001) було встановлено, що пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури встановлюється без будь-яких обмежень.

Станом на день виходу Позивача на пенсію діяв Закон України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, у відповідності положень ч.2 ст.86 якого визначено, що

пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,

одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Положеннями ч.9 ст.86 Закону №1697 визначено, що прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Однак, абз.6 ч.15 ст.86 Закону №1697 передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивачу, як працівнику органів прокуратури який має стаж роботи 10 років та визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, призначено пенсію за інвалідністю з обмеженням максимального розміру 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, що станом на 01.07.2022 року складає 2027 грн., згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік».

При цьому, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, позивач вважає, що мають застосовуватися правові акти, які мають вищу юридичну силу по відношенню до згаданої норми які не взяті до уваги відповідачем.

Відповідач вважає, що пенсія має бути перерахована у розмірі 60 відсотків від суми місячної чинної заробітної плати та її максимальний розмір (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Проаналізувавши наведене, суд вказує, що 15.07.2015 р. набрав чинності Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014р. , відповідно до пп. 1 п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" якого, норми Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, які регулювали, зокрема, питання перерахунку пенсії, втратили чинність.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури на момент виникнення спірних правовідносин регулюється правилами ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй (п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007).

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право за забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На початок проходження служби в органах прокуратури України Позивачем діяв Закон України № 1789-ХІІ, яким не було запроваджено жодного обмеження граничного розміру пенсії.

Наразі впроваджено в дію Закон України від 14.10.2014 № 1697-VII, ч.15 ст. 86 якого запроваджено максимальний розмір пенсії. Вказане є звуженням прав позивача у розумінні Конституції України через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини.

За приписами ст.ст. 21,22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальним поняттям змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість.

Загальновизнаним є право, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, суд вказує, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії, які, зокрема введення обмеження максимального розміру пенсії, то такі зміні звужують зміст і обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб, незалежно від того, коли наступить можливість його реалізації.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99 щодо права на пільги та від 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Водночас пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 визначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 у справі № 8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 у справі № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 у справі № 4-рп/2007 встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99, 20.03.2002 у справі № 5-рп/2002, 17.03.2004 у справі № 7-рп/2004, 01.12.2004 у справі № 20-рп/2004).

Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод.

Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації (абз. 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Положеннями ч.15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року значно звужується обсяг гарантованих соціальних виплат - пенсії, у порівнянні зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції 12 липня 2001 року), де такого обмеження не було встановлено, що є звуженням прав в розумінні Конституції України.

Таким чином, набуто право позивача на пенсію за інвалідністю, яке неправомірно обмежено максимальним розміром, що встановлено ч.15 ст.86 Закону №1697.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Принцип правової визначеності є невід`ємним елементом верховенства права, який охоплює такі складові, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав (vestedrights); законні очікування (legitimate) застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування (non retroactivity).

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин правових наслідків, правового результату, відображена в практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ): статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірним дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження, у відповідності до положень ч.15 ст..86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697Л/ТІ, максимального розміру пенсії по інвалідності призначеної ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) пенсію по інвалідності обчисленої згідно довідки Харківської обласної прокуратури від 14.01.2022р. №21-13 у розмірі 60% заробітної плати без обмеження її максимального розміру.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.