Справа № 400/6165/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 жовтня 2022 р. № 400/6165/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянув у спрощеному в порядку письмового провадження клопотання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6, м.Миколаїв,54001,

про:визнання дій протиправними; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 № 5, № 5, № 5, № 57,

В С Т А Н О В И В:

В ході судового розгляду Відповідачем було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку з пропущенням строку, передбаченого ст. 122 КАС України.

Клопотання обґрунтовано тим, що податкові повідомлення-рішення надіслано позивачу - платнику податків ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом №050 з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 - 10.12.2019 року. Згідно довідки Укрпошти форми 20 від 11.01.2020 поштове відправлення №050 повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. Податкову вимогу від 10.02.2020 №2079-50 на суму 161520,21 грн., направлено платнику поштою рекомендованим листом з повідомленням на адресу: АДРЕСА_2 . Лист повернуто без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання 14.03.2020. Відповідно до норм пункту 42.4 статті 42 Податкового Кодексу України спірні рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення з огляду на положення п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14, пп.57.3 ст.57, ст.59, ст.ст. 88-89, п.95.2 ст.95, ст.126 ПК України виникли внаслідок реалізації контролюючим органом своїх повноважень та обов`язків, після того, як визначене контролюючим органом грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого.

Сторона Позивача заперечувала проти задоволення клопотання, обґрунтувала свою позицію тим, що оскільки Позивач не отримував ні позовну заяву про стягнення податкового боргу, ні ухвалу від 05.10.2020р. про відкриття провадження в адміністративній справі, 07.12.2020р. Позивач ознайомився з матеріалами справи №400/3756/20 та дізнався про наявність податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 р. та податкової вимоги від 10.02.2020 р. №2079-50.

Суд вивчив доводи сторін, допитав свідка, дослідив матеріали прави та встановив таке.

02 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав поштове відправлення, яке містило рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2020р. по справі №400/3756/20 про стягнення з нього грошових коштів на користь держави в розмірі 161 520,21 грн. як податкового боргу.

За твердженням Позивача він не отримував ні позовну заяву про стягнення податкового боргу, ні ухвалу від 05.10.2020р. про відкриття провадження в адміністративній справі.

07.12.2020р. Позивач ознайомився з матеріалами справи №400/3756/20 та дізнався про наявність податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 р. та податкової вимоги від 10.02.2020 р. №2079-50.

03.12.2020р адвокат Позивача звернулася до ГУ ДПС у Миколаївській області із адвокатським запитом вих. №03/128-аз-20 від. про надання інформації стосовно того, яким чином виник податковий борг, коли було проведено перевірку, з яких підстав нараховано податкові зобов`язання та застосовано штрафні (фінансові) санкції, а також надання копій податкових повідомлень-рішень та акту перевірки.

15.12.2020р. адвокат Позивача отримала лист ГУ ДПС у Миколаївській області №7838/10/14-29-07-12-09 від 08.12.2020р. про розгляд адвокатського запиту, копії акту перевірки від 21.10.2019р. №143/14-29-33-05-11/ НОМЕР_1 та податкові повідомлення-рішення від 10.12.2019р. №5, №5, №5, №5.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 , пояснила, що вона проживає з Позивачем ОСОБА_1 , в одному багатоквартирному будинку. В даному будинку не має поштових скриньок, тому листоноша кореспонденцію складає купкою на підвіконня у під`їзді. В свою чергу мешканці про цю особливість знають, тому йдучи повз розбирають свої листи. Листи під розпис, не вручаються, навіть якщо це листи з повідомленням про вручення.

Такі ж подібні пояснення надав Позивач, він не може пояснити, чому декілька листів не були ним отримані, він перевіряв кожен день наявність листування, однак листів не було, він не отримував ні повідомлень про перевірку, ні акту перевірки, ні податкових повідомлень-рішень, ні ухвалу по справі №400/3756/20, коли отримав пвістку одразу ж пішов до суду та ознайомився з матеріалами справи, і дізнався про порушення своїх прав.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 05.11.2020р. по справі №400/3756/20, що було прийняте за умов неповного дослідження доказів і з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2021р., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , зупинено дію рішення суду першої інстанції від 05.11.2020р, а ухвалою від 11.03.2021р. зупинено апеляційне провадження у справі №400/3756/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №400/6165/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, передбаченим у ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктами 56.18, 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Порядок та особливості проведення документальних невиїзних перевірок визначені у статті 79 Податкового кодексу України.

За правилами пункту 79.2 статі 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При цьому Податковий кодекс України чітко регламентує, що лише чітке виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд у постанові від 12.08.2020р. у справі №160/2116/19, звертає увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як "вручення" та "надіслання" наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Суд звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку Податковий кодекс України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме: право бути присутнім під час проведення перевірок; право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки - документальну виїзну. Подібні правові висновки вже було зроблено Верховним Судом при ухваленні постанови від 6 серпня 2019 року у справі №520/8681/18.

При цьому, Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 зробив правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

З матеріалів справи та згідно пояснень свідків Позивач не був повідомлений належним чином ані щодо невиїзної перевірки відносно нього, йому не було вручено податкові повідомлення-рішення належним чином, він не був обізнаний щодо наявності податкової вимоги щодо нарахованого йому за податковими рішеннями суми заборгованості, з огляду на викладене суд дійшов висновку про порушення його права та необхідність відновлення порушених прав.

Крім того, така позиція суду узгоджується з правовою доктриною гарантованою нормами Загальної декларації прав людини та практики Європейського суду з прав людини

Таким чином, Позивачу нічого не було відомо ні про проведення перевірки, ні про наявність податкових повідомлень-рішень, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення з відповідними документами до початку здійснення контрольного заходу, подання пояснень і документів під час проведення перевірки та заперечень після її проведення, що є грубим порушенням вимог податкового законодавства, прав та законних інтересів Позивача.

Залишення позовної заяви без розгляду в цьому випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на доступ до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду належить відмовити.

Керуючись 2, 7, 9, 121, 123, 243, 248, 256, 293, 295, 297 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Миколаївській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду в зв`язку з пропущенням строку, передбаченого ст. 122 КАС України-відмовити.

2. Визнати поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області провизнання дій протиправними; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 № 5, № 5, № 5, № 57.

3. Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до до Головного управління ДПС у Миколаївській області провизнання дій протиправними; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 № 5, № 5, № 5, № 57.

4. Продовжити розгляд справи по суті після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

5. Направити копії цієї ухвали учасникам справи.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя О.М. Мельник