Справа № 120/5109/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 р. Справа № 120/5109/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Базилишеної С.Б.

представника позивача: Докійчук Н.О.

представника відповідача: Удода І.О. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест"

до: Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" (далі також ТОВ «Барлінек Інвест», позивач) звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 809 429,50 грн., а також податкового повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн.

Позов мотивовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту перевірки від 17.12.2021 №1413/31-00-04-01-01/34004579, за висновками якого контролюючим органом встановлено непідтвердження здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "Варта-Н", що стало наслідком завищення суми бюджетного відшкодування та завищення суми від`ємного значення з ПДВ за вересень 2021 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Втім, на думку позивача, такі висновки відповідача є необґрунтованим та не відповідають дійсності, оскільки виконання укладених з ТОВ "Біопласт-Захід" та ТОВ "Варта-Н" договорів підтверджується усіма належними первинними та господарськими документами, які надавалися до перевірки, а декларування ТОВ «Барлінек Інвест» податкового кредиту з податку на додану вартість здійснювалось у повній відповідності до закону на підставі належним чином складених та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних. Натомість, податковий орган віддав перевагу не існуючим первинним документам, а наявній у нього податковій інформації, яка в цьому разі не може вважатися допустимим доказом.

Також позивач звертає увагу суду, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не враховано ті обставини, що згідно усталеною практикою Верховного Суду у спорах з подібними правовідносинами, платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами їхніх (контрагентів) зобов`язань, в тому числі й податкових, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

За таких обставин позивач вважає прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, а тому з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.07.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

08.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №39607), у якому Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків позов не визнає та просить відмовити у його задоволені в повному обсязі. Так, відповідач зазначає, що в ході проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість було виявлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Варта-Н» та із ТОВ «Біопласт-Захід», що відображені в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму ПДВ 1483000 грн. (по ТОВ Варта-Н) та на суму ПДВ 246019,22 грн. (по ТОВ «Біопласт-Захід»). Наведене у свою чергу призвело до завищення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за вересень 2021 року на 1483000 грн., а також до завищення значення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за вересень 2021 року на 135859 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 110160 грн.

Такий висновок контролюючий орган мотивує тим, що згідно наявної податкової інформації ним не виявлено можливості встановити та підтвердити ланцюг походження товару (круглі лісоматеріали, дуб) отриманого ТОВ «Варта-Н», та який в подальшому був реалізований в адресу ТОВ «Барлінек-Інвест». Також відповідач вказує на те, що за наслідками аналізу даних щодо ТОВ «Біопласт-Захід» встановлено проведення операцій з реалізації товарів в адресу ТОВ «Барлінек Інвест» при відсутності легального (законного) джерела їх походження.

У зв`язку із наведеним, відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 та № 1 доведені фактично, винесені правомірно із дотриманням норм матеріального права та скасуванню не підлягають.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило. Втім, заявою від 29.08.2022 представник позивача долучив до матеріалів справи докази (первинні бухгалтерські та податкові документи), які були предметом податкової перевірки.

Зі сторони відповідача будь-яких інших доказів до суду не подано.

Протокольною ухвалою від 16.09.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.09.2022.

30.09.2022 за наслідками дослідження судом доказів та матеріалів в судовому засіданні була оголошена перерва до 13.10.2022. Втім, 13.10.2022 у зв`язку з неявкою сторони відповідача розгляд справи відкладено на 21.10.2022.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Докійчук Н.О. повністю підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. Просила суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в порядку самопредставництва Удод І.О. в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позовних вимог заперечив посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Вважає, що позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період часу з 24.11.2021 по 17.12.2021 Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі наказу від 19.11.2021 № 731 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Барлінек Інвест» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами вищевказаної перевірки було складено акт від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579, у висновках якого зазначено про порушення платником податків п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 1 618 859 грн. та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 110 160 грн.

Не погоджуючись із такими висновками контролюючого органу, ТОВ «Барлінек Інвест» відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України подано заперечення від 20.01.2022 № 850 на акт перевірки від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення від 04.02.2022 № 156/31-00-04-01-01-33 про залишення таких заперечень без задоволення, а висновків викладених в акті перевірки без змін.

В подальшому, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 (форма «В1») про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 809 429,50 грн.; та податкове повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 (форма «В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн.

Вважаючи, що такі податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом безпідставно та з порушенням норм Податкового кодексу України, позивач звернувся із цим адміністративним позовом до суду з вимогою їх скасування.

Так, судом з`ясовано, що спірні правовідносини полягають у тому, що за висновками відповідача останній не підтверджує реальність проведення господарських операцій ТОВ «Барлінек Інвест» з контрагентами ТОВ «Варта-Н» (ПН 41621651) та ТОВ «Біопласт-Захід» (ПН 42833923), за наслідками яких було сформовано податковий кредит та задеклароване у вересні 2021 року від`ємне значення з ПДВ.

Зокрема, відповідач стверджує, що господарські відносини позивача із ТОВ «Варта-Н» згідно укладеного договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1 від 01.04.2021 не носили реальний характер та були спрямовані на створення умов заниження бази оподаткування ПДВ, позаяк за наслідками аналізу наявної податкової інформації, яка зберігається в інформаційних базах контролюючих органів, а також податкової звітності з ТОВ «Варта-Н» перевіряючими встановлено проведення операцій з реалізації товару (дуб пиловник) в адресу позивача при відсутності легального (законного) джерела їх походження.

Щодо господарських операцій позивача із ТОВ «Біопласт-Захід» згідно договору № 21-3105 від 04.01.2021, предметом якого була поставка виробів з поліетилену (полотна ВТ), то відповідач також вказує на те, що при аналізі податкової звітності та наявної податкової інформації щодо ТОВ «Біопласт-Захід» останнє, за висновками контролюючого органу, не мало можливості придбавати відповідний товар для його подальшого спрямування в адрес ТОВ «Барлінек Інвест», а тому встановити походження товару номенклатури Полотно ВТ (код УКТЗЕД 3920) в кількості 16732,1 кг. на загальну суму 1 476 115,31 грн., в т.ч. ПДВ 246 019,22 грн. не є можливим.

Надаючи оцінку доводам учасників справи, а також відповідним висновкам контролюючого органу, що були покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зважає на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі також - ПК України).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Наведені норми підтверджують висновок про те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Вказана правовий висновок підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 2 грудня 2019 року у справі №826/13060/18 та інші).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено у статті 200 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Отже, з аналізу зазначених положень податкового законодавства слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ, як і права на бюджетне відшкодування цього податку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку. При цьому, для формування податкового кредиту мають значення первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються й складаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Як зазначалося судом вище, висновок контролюючого органу щодо безпідставності формування позивачем спірних сум податкового кредиту та декларування від`ємного значення з ПДВ за вересень 2021 року зводиться до невизнання наслідків господарських операцій проведених між позивачем ТОВ «Барлінек Інвест» та його контрагентами ТОВ «Варта-Н», ТОВ «Біопласт-Захід» та сформованих за їх результатом первинних і податкових документів вважаючи, що такі операції не носили реального характеру.

Втім, з такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Варта-Н».

Судом встановлено та висновками проведеної перевірки підтверджено, що 01.04.2021 між ТОВ «Барлінек Інвест» (Покупець) та ТОВ «Варта-Н» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу необробленої деревини № 1 (далі Договір) (т. 2 а.с. 50-54), за умовами якого Продавець зобов`язався систематично передавати у власність Покупцю, а Покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, зобов`язався приймати та оплачувати необроблену деревину (надалі іменується Товар) найменування, асортимент, кількість та ціна якої встановлюється у додатках (специфікаціях) до даного Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно умов пунктів 1.2, 1.4, 3.3 Договору Продавець гарантує легальність походження товару та права його продажу Покупцю. Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В (Інкотерсм 2010). Товар передається Продавцем Покупцю на складі Покупця за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В.

Ціна відповідної партії Товару визначається на основі діючої Специфікації та видаткових / прибуткових накладних, що підтверджують кількість (об`єм) фактично прийнятого покупцем Товару.

Із акту перевірки від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579 (зокрема стор. 13, 14 акту) відповідачем підтверджується та обставина, що відповідно до Специфікації до Договору та на підставі видаткових накладних, товарно-транспортних накладних ТОВ «Варта-Н» поставило ТОВ «Барлінек Інвест» Товар дуб пиловник (код УКТЗЕД 4403) в загальній кількості 769 куб.м. на загальну суму 8 898 000,0 грн., в тому числі ПДВ 1 483 000,0 грн. Вказане засвідчується наявними у матеріалах справи первинними документами (доказами), долученими позивачем під час підготовчого провадження (т. 2 а.с. 55-250, т. 3 а.с. 1-12).

Також відповідачем не заперечується і те, що весь отриманий позивачем у вересні 2021 року від ТОВ «Варта-Н» товар був оплачений згідно платіжних доручень, перелік яких відображено на стор. 14 Акту перевірки в загальній сумі 8 898 000,0 грн., а їх копії долучені до матеріалів справи (т. 3 а.с. 13-16).

Відповідно до матеріалів перевірки ТОВ «Варта-Н» виписало та зареєструвало в адресу ТОВ «Барлінек Інвест» податкові накладні на зазначену вище суму поставленого товару 8 898 000,0 грн., в т.ч. ПДВ 1 483 000,0 грн. (т. 3 а.с. 17).

При цьому в бухгалтерському обліку розрахунки між позивачем та ТОВ «Варта-Н» відображено наступними проводками: - Дт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт311 «Поточні рахунки у національній валюті».

Отриманий ТОВ «Барлінек Інвест» товар (круглі лісоматеріали) був оприбуткований та використаний в межах своєї господарської діяльності, що підтверджується документами щодо внутрішнього переміщення ТМЦ та картками складського обліку та активів списання (т. 3 а.с. 18-29).

Таким чином вищенаведені докази (первинні документи) підтверджують як обставини придбання позивачем згаданого товару так і рух відповідних активів в діяльності підприємства, як наслідок - правомірність формування позивачем податкового кредиту в межах спірних господарських операцій.

Натомість, висновок контролюючого органу про їх нереальність ґрунтується виключно на тому, що з аналізу існуючої податкової інформації неможливо встановити походження реалізованого ТОВ «Варта-Н» товару, оскільки обсяг його придбання контрагентом позивача є меншим за обсяг реалізації, а також те, що ТОВ «Варта-Н» не має зареєстрованих на праві власності чи користування об`єктів нерухомого майна в місці навантаження Товару вул. Чехова, 35, м. Вінниця (с. Вінницькі Хутори, Вінницький район).

Надаючи оцінку таким доводам відповідача судом в ході розгляду справи встановлено, що правовою підставою легального/законного використання ТОВ «Варта-Н» вищезазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є Договір оренди земельної ділянки № 01/03 від 22.03.2021, який укладено між громадянкою України (як фізичною особою) ОСОБА_1 та ТОВ «Варта-Н» та Договір оренди земельної ділянки № 02/06 від 02.06.2021, який також укладено між громадянкою України (як фізичною особою) ОСОБА_1 та ТОВ «Варта-Н».

При цьому відповідачем у акті перевірки визнається та обставина, що відповідно до поданої до контролюючого органу звітності форми 20-ОПП в TOB «Варта-Н» за відповідною адресою дійсно обліковується «Земельна ділянка», яку останній орендує.

Отже, навіть в ході документальної перевірки контролюючий орган підтвердив як факт декларування ТОВ «Варта-Н» необхідного для господарської діяльності нерухомого майна (місце складування необробленої деревини перед її відвантаженням до TOB «Барлінек Інвест»), так і відповідність даних товарно-транспортних документів (ТТН) фактичному місцю знаходженню Товару (лісоматеріалів круглих породи «дуб») перед їх відвантаженням на адресу TOB «Барлінек Інвест».

Що ж до відсутності у ТОВ «Варта-Н» об`єктів складського зберігання (нежитлових будівель та споруд) за зазначеною адресою, як однієї з підстав для сумнівів у проведеній господарській операції, то відповідні доводи контролюючого органу є по меншій мірі необґрунтованими та передчасними. З цього приводу суд зазначає, що відповідачем взагалі не враховано тієї обставини, що реалізовані ТОВ «Варта-Н» в адрес позивача товарно-матеріальні цінності (необроблена деревина) не є тим товаром, який потребують саме складського зберігання (в закритих приміщення). В даному випадку суд вважає абсолютно слушними доводи позивача про те, що складом для даного виду товарно-матеріальних цінностей може бути будь-яке вільне місце на орендованій ТОВ «Варта-Н» земельній ділянці. Тому відсутність за ТОВ «Варта-Н» прав на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: вул. Чехова, 35 в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, як і відсутність реєстрації таким товариством в ЄРПН податкових накладних на реалізацію послуг з оренди приміщень (в тому числі складських) не може слугувати для висновку про неможливість зберігання та розміщення відповідного Товару в даному місці для його подальшого відвантаження в адресу позивача.

Відносно інших доводів відповідача про виявлену ним в ході перевірки різницю в об`ємі придбаного ТОВ «Варта-Н» товару (дубу половника) і об`єму, який було відвантажено ТОВ «Барлінек Інвест» (різниця за даними акту перевірки становить 655,9 куб.м.), то судом встановлено, що такими цифрами контролюючий орган оперує виключно за наслідками аналізу даних ЄРПН. Тобто такі відомості стосуються придбання ТОВ «Варта-Н» товару лише у платників ПДВ.

Натомість відповідачем не спростовано та в ході проведеної перевірки навіть не досліджувалися ті обставини, що придбання вказаного виду товару ТОВ «Варта-Н» могло бути здійснено як зі статусом «не платник ПДВ» (до 31.03.2021) так і зі статусом «платник ПДВ». До того ж в Акті перевірки відсутні дані про дослідження фактичного залишку пиловника дубу на складі ТОВ «Варта-Н» на момент реєстрації останнього платником ПДВ. Даний факт вочевидь мав би вплив на сформовані відповідачем висновки, оскільки різний статус платника ПДВ передбачає неповноту відображення в ЄРПН операцій з придбання проданого до TOB «Барлінек Інвест» об`єму пиловника дубу.

Щодо вибіркового відображення в Акті перевірки ланцюга постачання в адресу ТОВ «Варта-Н» товару за номенклатурою: круглі лісоматеріали, та проведення його аналізу із одним із контрагентів цього товариства ТОВ «ТД «Ліском», то дані обставини на переконання суду не мають жодного відношення до формування позивачем податкового кредиту. Тим більше, що вчинені в акті перевірки записи про об`єкт оподаткування TOB «ТД «Ліском», а саме «склад, який розташований по вул. Чехова, 35 в м. Вінниці, був взятий на облік 21.10.2021 р., тобто в період, який виходить за рамки періоду проведеної перевірки позивача (вересень 2021 року). Тому зроблені в Акті перевірки висновки про те, що відображений об`єкт оподаткування TOB «Варта-Н» («Земельна ділянка») збігається з податковою адресою об`єкта оподаткування TOB «ТД «Ліском» («Склад») є нічим іншим як формальним припущенням, яке не може мати жодного правового значення для інкримінування порушення TOB «Барлінек Інвест» норм податкового законодавства.

Додатково суд звертає увагу відповідача, що згідно правової позиції Верховного Суду, яка неодноразово була викладена в його постановах (наприклад від 13.11.2018 по справі № 804/1234/13-а, від 07.09.2018 по справі № 826/18127/13-а, від 16.10.2018 по справі № 808/1593/17, від 12.02.2019 у справі № 813/1049/16 та інших) норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

З огляду на викладене суд доходить до переконання, що оскільки оспорювані господарські операції ТОВ «Барлінек Інвест» з ТОВ «Варта-Н» підтверджені належними первинними документами, що підтверджує їх реальний характер, отриманий позивачем товар був використаний у його господарській діяльності та відповідачем не доведено будь-яких інших можливих фактів які б свідчили про злагодженість дій сторін, спрямованих на формальне документування здійснених між ними господарських операцій з метою отримання податкової вигоди, тому висновок контролюючого органу щодо порушення платником податкового законодавства, що призвело до завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Варта-Н», що відображені в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму ПДВ 1 483 000,00 грн. є безпідставним.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Біопласт-Захід», результати яких знайшли своє вираження в декларації з податку на додану вартість ТОВ «Барлінек Інвест» за вересень 2021 року.

Так, судом з`ясовано, що між ТОВ «Біопласт-Захід» (Постачальник) та ТОВ «Барлінек Інвест» (Покупець) було укладено договір поставки № 21-3105 від 04.01.2021, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати (поставити), а Покупець прийняти та оплатити Товар, найменування, кількість і асортимент якого встановлюється в замовленні Покупця та у документі на відпуск (видатковій накладній).

Згідно п. 2.1.1 цього Договору товар поставляється Постачальником на склад Покупця за адресою: 21034, м. Вінниця, вул. Чехова, 7В.

Умови платежів та сума Договору визначені в розділі 4 цього Договору. Зокрема, Вартість кожної окремої партії Товару зазначається у замовленні, видатковій накладній та рахунку. При цьому Покупець зобов`язаний оплатити вартість товару не пізніше 21 календарних днів з моменту його отримання банківським переказом на рахунок Постачальника.

Надалі, в межах цього Договору були укладені Додаткові угоди № 1 від 02.03.2021, № 2 від 18.03.2021, № 3 від 01.05.2021, № 4 від 31.05.2021 якими Сторони змінили терміни оплати вартості товару з 21 до 14 календарних днів, збільшили загальну суму Договору, визначивши її загальною сумою усіх видаткових накладних, та подовжили термін дії Договору до 31 грудня 2021 року.

Судом встановлено та матеріалами проведеної перевірки підтверджено, що на виконання умов Договору поставки ТОВ «Біопласт-Захід» згідно видаткових накладних: № 330 від 06.09.2021, № 345 від 14.09.2021, № 355 від 21.09.2021 та № 362 від 27.09.2021 поставило в адрес ТОВ «Барлінек Інвест» товар Полотно ВТ ТЗ 0,035х(660, 780, 800) (код УКТЗЕД 3920) в загальній кількості 16732,1 кг на загальну вартість 1 476 115,31 грн. (т. 2 а.с. 9, 13, 17, 21).

Вказаний товар виходячи з умов п. 2.1 Договору був доставлений на склад позивача за рахунок ТОВ «Біопласт-Захід» автомобільним транспортом, про що свідчать наявні в матеріалах справи та долучені до матеріалів перевірки ТТН № 33 від 06.09.2021, № 345 від 14.09.2021, № 355 від 21.09.2021, № 362 від 27.09.2021(т. 2 а.с. 10-11, 14-15, 18-19, 22-23).

Оплата за вказаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 53172 від 07.09.2021 на суму 538 688,32 грн., № 53723 від 20.09.2021 на суму 383 948, 84 грн. та № 54004 від 28.09.2021 на суму 431 204,55 грн. (т. 2 а.с. 25, 26).

Доставлений товар був облікований на складі ТОВ «Барлінек Інвест» для його подальшого використання в господарській діяльності, а в бухгалтерському обліку позивача відповідні розрахунки відображені в проводках - Дт 631, Кт 311.

За наслідками проведених операцій в вересні 2021 року ТОВ «Біопласт-Захід» були складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, перелік яких наведено в додатку №3.2.2.1 до акту перевірки (т. 2 а.с. 49), на загальну суму 1 476 115,31 грн., в тому числі ПДВ 246 019,22 грн., який включений позивачем до податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року.

Незважаючи на те, що навіть самим Актом перевірки відповідач підтверджує достовірність та повноту усіх досліджених первинних документів, що підтверджують зміст та обсяг здійснених господарських операцій, проте невизнає правових наслідків таких дій із тих причин, що, на його думку, наявна в базах даних контролюючого органу податкова інформація не дає можливості підтвердити легальність (законність) джерела походження поставленого ТОВ «Біопласт-Захід» товару.

Натомість, акцентуючи свою увагу на з`ясуванні обставин які, начебто, мали доводити можливість ТОВ «Біопласт-Захід» придбавати відповідний товар у інших осіб для його наступного перепродажу в адресу ТОВ «Барлінек Інвест», контролюючий орган не звернув увагу, не перевірив та повністю проігнорував доводи позивача відносно того, що ТОВ «Біопласт-Захід» є безпосереднім виробником поставленого товару (поліетиленових виробів).

Підтвердженням цього слугують як надані позивачем докази (договори купівлі-продажу обладнання, відомості про штатний розклад на ТОВ «Біопласт-Захід», договір суборенди приміщення (т. 2 а.с. 27-42) так і вказаний в акті перевірки перелік об`єктів оподаткування, яким підтверджено наявність у ТОВ «Біопласт-Захід» як місць виробництва так і засобів виробництва: виробниче приміщення; склад; цех; пакеторобна машина SHXJ1200; автоматична пакеторобна машина; автоматичний переробник кромки плівки 180; активатор плівки для SJ-H65; голова 180 мм ПВД з обдувочними кільцями для екструдера; голова 35 мм ПВД з обдувочними кільцями для екструдера: екструдер плівковий SJ-H65; запайщик підлоговий ЗПШН-900; комплект гільйотинних ножів для SHXJ-1200; компресор AIRCAST CE4/C-200.LB40; компресор повітряний Dnipro-M АС-100 VG; навантажувач вилочний YALE GLP20SVX Е2175; паяльний елемент гарячого ножа; переробна машина ZL-180; пневматичний вал для SJ-Н55; формуюча голова ВТ 250 для SJ-H65; шнек для екструдера; CDR-30X фотодатчик дальність дії =30 см,NPN/PNP, HO 150mA max; блок антистатика для пакеторобної машини; вага електр. кранова; ваги товарні 600 кг; візок гідравлічний М25 2,5Т L 1150 гумові колеса; нагрівач керамічний безкорпусний 170x60 240 V/1000 W; нагрівач хомутовий 200x90 240 V/1800 W; пневматичний вал для SJ-H65; плівковий екструдер SJ-H55.

Більше того, на запит позивача ТОВ «Біопласт-Захід» надало копії технічної документації, на підставі якої відбувається процес виробництва поліетиленових виробів, а саме: Технічних умов ТУ У 22.2-42833923 - 001:2019, які були перевірені 31.07.2019 року Державним підприємством «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації» (дані про перевірку внесено до книги обліку за №02568319/003229) (т. 1 а.с. 67-100).

Додатково позивачем також надано і копію акту позапланової перевірки Головного управління Держпраці у Львівській області щодо додержання ТОВ "Біопласт-Захід" вимог законодавства у сфері праці № ЛВ10015/411/ПД/АВ від 16.07.2021, згідно якого підтверджено відсутність у ТОВ «Біопласт-Захід» порушень вимог законодавства щодо охорони праці, а також копію рішення Комісії регіонального рівня ДПС від 14.07.2021 № 11121 яким, зокрема, підтверджено «невідповідність платника податку (ТОВ «Біопласт-Захід») критеріям ризиковості, що в сукупності опосередковано підтверджує статус контрагента позивача ТОВ «Біопласт-Захід» як діюче підприємство реального сектору економіки, що здійснює власне виробництво реалізованої продукції.

За таких обставин доводи контролюючого органу щодо неможливості на підставі податкової інформації встановити джерело походження реалізованих ТОВ «Біопласт-Захід» товарів (при підтвердженні того факту, що таке підприємство є, власне, виробником цього товару) є абсолютно безпідставними. Тим більше, жодної зустрічної звірки вказаного суб`єкта господарювання відповідач не проводив та наявних первинних документів не перевіряв.

Щодо висновків відповідача про відсутність у ТОВ «Барлінек Інвест» окремого документа з назвою «гарантія» на отриманий товар, то суд враховує, що умови п. 6.3 Договору поставки № 21-3105 від 04.01.2021, згідно яких Постачальник надає гарантію на Товар строком 12 місяців від дати поставки Товару, у взаємозв`язку з умовами п. 6.1 цього ж Договору передбачають гарантування якості поставленого товару відповідним стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, засвідченням чого є відповідні паспорти якості, які надавалися ТОВ «Біопласт-Захід» на кожну поставку (т. 1 а.с. 92-100). Тому, жодного окремого документа з назвою «гарантія» умови Договору поставки не передбачали, а тому і його наявність не може вимагатися у позивача.

Також суд враховує, що оцінка аналогічних за змістом договірних відносин між ТОВ «Барлінек Інвест» та ТОВ «Біопласт-Захід» з приводу постачання такої ж номенклатури товару (поліетиленових виробів) проте за інші податкові періоди надавалася судами при розгляді інших подібних спорів, предметом яких також являлися податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (справи № 120/930/21-а, № 120/8167/21-а, № 120/11400/21-а), рішення по яких набрали законної сили та були винесені в користь позивача.

Щодо решти викладених в Акті перевірки висновків відповідача про те, що за даними ЄРПН ТОВ «Біопласт-Захід» в перевіряємому періоді не здійснювало придбання транспортних послуг в ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 які визначені в якості перевізників в наданих до перевірки ТТН, то суд враховує умови Договору поставки № 21-3105 від 04.01.2021, згідно пункту 2.1.1 якого саме на ТОВ «Біопласт-Захід» був покладений обов`язок в забезпеченні доставки товару на склад позивача, який був виконаний у повному обсязі. А відношення до даних обставин позивач немає і, відповідно, нести відповідальність за такі дії (постачання, транспортування) - не може.

Те ж саме стосується і інших тверджень відповідача щодо обставин відвантаження ТМЦ зі складу ТОВ «Біопласт-Захід» в м. Львів, до яких позивач не має жодного стосунку.

В цьому контексті суд іще раз звертає увагу, що податкове законодавство не ставить право платника податків на податковий кредит в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання робіт чи надання послуг контрагентами та не надає йому повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (послуг) у ланцюгу постачання, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, та не позбавляє права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників у ланцюгу постачання.

Отже, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже чинне законодавство не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

За таких обставин висновки відповідача щодо нереальності здійснених господарських операції між позивачем та ТОВ «Біопласт-Захід» та, як наслідок, інкримінування позивачу порушення вимог податкового законодавства, пов`язаного із завищенням суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Біопласт-Захід» в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на 246019,22 грн. є такими, що не знайшли достатнього правового та фактичного підґрунтя, а отже визнаються судом безпідставними.

Підсумовуючи суд вважає за необхідним зазначити, що усі твердження відповідача щодо не врахування сформованого позивачем податкового кредиту за наслідками проведення господарських операцій між його контрагентами: ТОВ «Біопласт-Захід» та ТОВ «Варта-Н» ґрунтуються виключно на оцінці існуючої в контролюючого органу податкової інформації, без безпосереднього дослідження саме первинних документів, аналіз яких і має розкривати зміст і спрямованість таких операцій.

Проте, за висновками Верховного Суду (постанова від 05.01.2021 по справі №820/1124/17) така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Подібна правова позиція викладена й у інших постановах Верховного Суду, наприклад, від 18.12.2019 у справі № 825/3891/14, від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Так, процес аналізу інформаційних баз даних ДПС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

В даному випадку позивачем до перевірки надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між ним та ТОВ «Варта-Н», ТОВ «Біопласт-Захід» та про настання змін в майновому стані позивача, що додатково спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Відсутність у контрагентів позивача деяких матеріально-технічних ресурсів таких як, наприклад, окремих об`єктів нерухомого майна чи достатньої кількості трудових ресурсів (які, як встановлено судом в процесі розгляду справи, не мають ключового відношення до можливості виконання спірних господарських операцій) в жодному разі не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про можливе одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки жодних підтверджуючих про це фактів та доказів відповідачем надано не було.

З цього приводу слід вкотре врахувати, що право платника податку на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. При цьому порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товарів (робіт, послуг) на адресу позивача, які в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

Згідно із п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.

Водночас, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Барлінек Інвест» як платника ПДВ, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення господарських операцій як позивач так і його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, жодні вироки суду про причетність цих осіб до протиправної діяльності також відсутні і доказів про їх наявність відповідач не надав.

Також суд враховує, що потреба в укладенні правочинів з контрагентами обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ «Барлінек Інвест», що й власне підтверджується відповідними доказами, долученими до матеріалів справи.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Так, у пункті 7.1 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Також, у справі "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02) Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення зазначив: "На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання".

Перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає дотримання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Після проведення відповідної оцінки, Європейський суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не дотримується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування при відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, або доказів того, що йому було відомо/повинно було бути відомо про таку діяльність його постачальників. Відповідно, Суд констатував факт порушення статті 1 Протоколу №1, якою гарантується право на мирне володіння майном. Право на податковий кредит фактично прирівнюється до права власності на майно платника податків, відшкодування якого останній правомірно очікує від податкового органу.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковим органом таких доказів не наведено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

В даному випадку факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача, а також обов`язковими податковими накладними, достовірність та правильність оформлення яких контролюючий орган не ставить під сумнів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає помилковими висновки контролюючого органу про допущені позивачем порушення вимог податкового законодавства, які були виявлені під час проведення перевірки дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ за вересень 2021 року, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, що відображені в акті перевірки від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579.

З огляду на вищенаведене, податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.02.2022 № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 809 429, 50 грн., та від 11.02.2022 № 1 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн. є протиправними, а отже підлягають скасуванню. Відповідно, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 24810 грн. підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 94, 139, 195, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 1 від 11 лютого 2022 року та № 1 від 11 лютого 2022 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест" понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24810,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот десять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення згідно ч. 3 ст. 243 КАС України складено судом 31.10.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Барлінек Інвест» (, місцезнаходження: вул. Чехова, 7-В, м. Вінниця, 21034);

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП 44082145, місцезнаходження: вул. Кошиця, 3, м. Київ, 02068).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович