Справа № 640/3858/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/3858/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2

до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє як законний представник ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач ), адреса: 03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 97, в якій позивач просить

- зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію зареєструвати місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , згідно заяви (електронного звернення) ОСОБА_1 від 04 жовтня 2021 року №107/С-875.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 вересня 2018 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась дитина - ОСОБА_2 .

Крім того, у позовній заяві позивач вказує, що вона є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці банківської установи з 09 січня 2008 року.

04 жовтня 2021 року позивач звернулась до відповідача з метою реєстрації місця проживання малолітнього сина за вказаною вище адресою.

Проте, листом від 07 жовтня 2021 року №107-107/С-875-2373 позивачу було відмовлено у задоволенні її заяви, посилаючись на те, що у разі перебування житла в іпотеці, або довірчій власності, реєстрація місця проживання осіб здійснюється за наявності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Позивач, в свою чергу, з такою відмовою не погоджується, з огляду на те, що станом на 04 жовтня 2021 року положення законодавства, на які послався відповідач, вже втратили чинність на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №640/14809/20, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 01 жовтня 2021 року о 17 годині 25 хвилин на електронну адресу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло електронне звернення позивача, зареєстроване за вх.№107/С-875 від 04 жовтня 2021 року, з проханням зареєструвати її малолітнього сина, оскільки постанову Кабінету Міністрів України №481 від 27 травня 2020 року «Про внесення змін до Правил реєстрації місця проживання» щодо реєстрації дітей у житлі, що передано до іпотеки було скасовано. До звернення було долучено заяву позивача від 28 вересня 2021 року про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини з відповідною відмовою.

За твердженнями представника відповідача, позивачем 04 жовтня 2021 року в порушення вимог законодавства, не було подано до відповідача необхідну письмову заяву, як і не було подано необхідних в даному випадку документів.

07 жовтня 2021 року, як вказано у відзиві на позовну заяву, електронне звернення позивача було розглянуто та останній надано відповідь за №107-107/С-875-2373, в якому зазначено про відмову у реєстрації малолітньої дитини за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з перебуванням житла в іпотеці.

Щодо постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №640/14809/20, на яку посилається позивач, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що вказану постанову суду було офіційно оприлюднено 08 жовтня 2021 року в офіційному виданні Офіційний вісник України №78.

Щодо посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року №691 «Про реалізацію експериментального проекту щодо створення сприятливих умов для реалізації прав дитини», представник відповідача наголосив на тому, що при зверненні позивачем не дотримано вимог Порядку, оскільки заява (електронне звернення) надійшло на електронну адресу відповідача та не пройшло через Єдиний державний веб-портал електронних послуг «Портал Дія» в електронній формі відповідно до порядку інформаційної взаємодії.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 жовтня 2007 року, виданого Святошинською районною у місті Києві радою, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить по 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №294070450 від 10 січня 2022 року, вказана вище квартира передана в іпотеку ВАТ «Універсал Банк» на підставі договору іпотеки №14 від 09 січня 2008 року. Іпотекодавцем зазначена у тому числі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

З наявної в матеріалах справи копії паспорта вбачається, що позивач 27 червня 2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 .

25 вересня 2018 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 25 вересня 2018 року.

Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) 20 серпня 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі з ОСОБА_8 , у позивача народилась дитина - ОСОБА_2 .

04 жовтня 2021 року Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією за вх. №107/с-875 зареєстроване електронне звернення позивача стосовно реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатом розгляду вказаного електронного звернення позивача, Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією останній надано письмову відповідь за №107-107/С-875-2373 від 07 жовтня 2021 року, в якій зазначено, що згідно з пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, реєстрація місця проживання осіб у разі перебування житла в іпотеці здійснюється за наявності письмової згоди відповідного іпотекодержателя. Також, у листі звернуто увагу, що станом на день надання відповіді вищевказані норми чинного законодавства є діючими та не скасовувались.

Крім того, у відповіді зазначено, що відповідно до пункту 11 Правил реєстрації 28 вересня 2021 року відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, в рамках норм чинного законодавства, було прийнято рішення про відмову в реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки станом на дату прийняття рішення відсутня згода відповідного іпотекодержателя (відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене житло знаходиться в іпотеці).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у реєстрації малолітньої дитини за відповідною адресою протиправними, позивач звернулась до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі по тексту - Закон України від 11 грудня 2003 року №1382-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Так, у відповідності до положень статті 6 цього Закону батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначались Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2106 року №207 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265) (далі по тексту - Правила №207).

Так, у відповідності до пункту 18 цих Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах);

проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

Відповідно пункту 11 Правил №207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

особа не подала необхідних документів або інформації;

у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Рішення про відмову в реєстрації місця проживання з підстави неподання необхідних документів не може бути прийнято у разі проведення державної реєстрації місця проживання новонародженої дитини відповідно до Порядку надання комплексної послуги "єМалятко", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 р. № 691 "Про реалізацію експериментального проекту щодо створення сприятливих умов для реалізації прав дитини".

На період дії експериментального проекту, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 р. № 691 "Про реалізацію експериментального проекту щодо створення сприятливих умов для реалізації прав дитини" (Офіційний вісник України, 2019 р., № 66, ст. 2257), рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання дитини віком до 14 років за заявою батьків чи одного з них, поданою в електронній формі, приймається шляхом формування повідомлення, яке надсилається за допомогою програмних засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг на адресу електронної пошти заявника, а також до його особистого кабінету користувача на зазначеному Веб-порталі (у разі створення) та/або через мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг "Портал Дія" (у разі його встановлення) на електронний носій заявника (пункти 21-3 та 26-1 цих Правил).

Суд звертає увагу, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що остання дотрималась вимог експериментального проекту, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 р. № 691 "Про реалізацію експериментального проекту щодо створення сприятливих умов для реалізації прав дитини" та дійсно звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання новонародженої дитини з використанням комплексної послуги «єМалятко». Відповідно, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що така заява пройшла через Єдиний державний веб-портал електронних послуг «Портал дія» в електронній формі згідно вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на що, на переконання суду, в даному випадку на позивача положення цього експериментального проекту не поширюються.

Більш того, слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що саме 04 жовтня 2021 року позивачем відповідачу було надано повний пакет документів з відповідною заявою про реєстрацію місця проживання її новонародженого сина.

Щодо посилань позивача на втрату чинності пункту 18 Правил №207 на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 640/14809/21, суд зазначає таке.

Так, за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, Шостим апеляційним адміністративним судом 28 вересня 2021 року в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду у справі №640/14809/21, відповідно до якої суд вирішив «Визнати незаконною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до правил реєстрації місця проживання» від 27 травня 2020 року № 481». (оприлюднена 01 жовтня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99940279)).

В офіційному віснику України текст постанови суду було оприлюднено 08 жовтня 2021 року (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v4809805-21/card6#Public).

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2020 року №481 було доповнено пунктом 18 Правила №207 наступного змісту: «У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.»

Водночас, рішення про відмову у реєстрації малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято теж 28 вересня 2021 року, що, дозволяє дійти висновку про звернення позивача з такою заявою до ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови суду у справі №640/14809/20.

Наведене свідчить, що станом на 28 вересня 2021 року відповідач, відмовляючи у реєстрації місця проживання малолітньої дитини, діяв у порядок, спосіб, визначені законодавством та в межах своєї компетенції.

Щодо звернення позивача до відповідача, відповідь на яке стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою, то суд ще раз наголошує, що позивачем не доведено, а судом не встановлено факту звернення останньої з заявою про реєстрацію місця проживання новонародженої дитини в рамках надання комплексної послуги «єМалятко», як і не доведено подання до відповідача необхідного пакету документів для реєстрації місця проживання малолітньої дитини.

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог в повному обсязі, відповідно, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 257, 262, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_9 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник