Справа № 817/240/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

31 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 817/240/18 пров. № А/857/8915/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Обрізка І. М.
суддів -Іщук Л. П.
Шинкар Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року, прийняту суддею Недашківською К.М. у місті Рівному у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив:

рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.04.2018 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Рівненській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії №5/95 від 18.05.2017, яка видана Ліквідаційною комісією УМВС України в Рівненській області; зобов`язано ГУУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 № 900-VIII, статей 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 № 988, та на підставі довідки №5/95 від 18.05.2017 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01.01.2016, яка видана Ліквідаційною комісією УМВС України в Рівненській області, починаючи з 01.01.2016 по 19.12.2016 - з врахуванням вимог частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, а з 20.12.2016 - без обмеження граничного розміру; у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подав до суду заяву у порядку статті 383 КАС України.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 відмовлено у задоволенні такої заяви.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для вжиття заходів судового контролю у порядку статті 383 КАС України, не може розглядатися питання правомірності дій відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідки №38 від 05 травня 2021, оскільки таке питання стосується іншої адміністративної справи.

Судове рішення у справі №460/8422/21 стало підставою для здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії позивача на підставі нової довідки №38 від 05 травня 2021 починаючи з 01 грудня 2019. Таким судовим рішенням не установлено вимоги щодо нарахування пенсії без обмеження граничного розміру.

Суд зазначив про те, що в ході розгляду заяви не установлено факту наявності протиправних дій відповідача на виконання рішення суду саме у справі №817/240/18; спірне питання стосується дій пенсійного органу на виконання рішення у справі №460/8422/21.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, та прийняти постанову, якою задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що встановлення судом права позивача отримувати пенсію без обмеження граничного розміру з 20.12.2016 та обов`язок відповідача виплачувати пенсію позивачу без обмеження граничного розміру з вказаної дати ніяк не пов`язані з встановленням її розміру, або з конкретною довідкою про розмір грошового забезпечення і є встановленим рішенням суду суб`єктивним правом позивача її отримувати та обов`язком відповідача виплачувати її позивачу довічно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Частиною 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно із частиною 1 статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: 1) забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів, скасування ухвали про забезпечення доказів; 2) забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, скасування забезпечення позову, відмови у забезпеченні позову, відмови у заміні заходу забезпечення позову або скасуванні забезпечення позову; 3) повернення заяви позивачеві (заявникові); 4) відмови у відкритті провадження у справі; 6) передачі справи на розгляд іншого суду; 7) відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; 8) затвердження умов примирення сторін; 9) призначення експертизи; 10) визначення розміру судових витрат; 11) зупинення провадження у справі; 12) залишення позову (заяви) без розгляду; 13) закриття провадження у справі; 14) внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення; 15) відмови ухвалити додаткове рішення; 16) роз`яснення або відмови у роз`ясненні судового рішення; 17) відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами; 18) відмови у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; 19) відстрочення і розстрочення, зміни або встановлення способу і порядку виконання судового рішення; 20) заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження; 21) повороту виконання рішення суду або відмови у повороті виконання рішення; 22) внесення чи відмови у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмови у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 23) окрема ухвала; 24) стягнення штрафу в порядку процесуального примусу; 25) накладення штрафу та інших питань судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, постановлених судом відповідно до статті 382 цього Кодексу; 26) відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження; 27) відновлення або відмови у відновленні повністю або частково втраченого судового провадження.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Така заява повертається заявнику, якщо вона не відповідає вимогам, вказаним в статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, і таке повернення підлягає оскарженню, про що зазначено в частині 5 цієї статті.

Виходячи зі змісту частини 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України оскарженню підлягає також і ухвала суду у разі задоволення цієї заяви, яка в такому випадку ухвалюється у порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом із тим, на думку апеляційного суду, вказаною статтею не передбачено можливості оскарження ухвали суду першої інстанції, якою встановлена відсутність протиправності дій відповідача.

Не передбачено оскарження такої ухвали і нормами статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 16 березня 2021 у справі 640/22298/18, від 25 червня 2021 у справі № 1.380.2019.002042, від 03 вересня 2021 у справі № 554/8244/17, від 16 вересня 2021 у справі № 520/5390/2020.

Згідно частини 1 статті 6 Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду (див., рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005, заява № 39199/98, п. 62 та у справі «Воловік проти України» (Volovik v. Ukraine) від 6 грудня 2007, заява № 15123/03.).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Таким чином, враховуючи відсутність у Кодексі адміністративного судочинства України норми, яка б передбачала можливість оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду 03 червня 2022 у справі № 817/240/18 було відкрито помилково, а тому воно підлягає закриттю.

Керуючись статтями 293, 294, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій, як помилково відкрите.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Суддя-доповідач І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар