Справа № 420/4395/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4395/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Цховребової М.Г.

за участю:

секретаря судового засідання - Галата В.І.

представників:

Одеської обласної прокуратури - Ейсмонт С.О.

Міністерства юстиції України - Галицького С.О.

Державної інспекції архітектури

та містобудування України - Бєлкіної Н.В. (в режимі відеоконференції)

третьої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства юстиції України, Міністерства культури України та інформаційної політики України та Державної інспекції архітектури та містобудування України, до державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель», про визнання незаконним та скасування рішення, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі (з урахуванням ухвал суду від 25.08.2022 року та від 12.09.2022 року): Міністерства юстиції України, Міністерства культури та інформаційної політики України та Державної інспекції архітектури та містобудування України, до державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель», в якому (з урахуванням ухвали суду від 25.05.2020 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог) позивач просить: визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 19.07.2019, індексний номер 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі по Приморському бульвару, 7.

Ухвалами суду від 25.05.2020 року: відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог; від 24.06.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі за позовом про визнання незаконним та скасування рішення; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; від 16.10.2020 року: зупинено провадження у справі; від 03.11.2020 року, від 12.01.2021 року, від 18.05.2021 року: продовжено зупинення провадження у справі; 26.08.2021 року: поновлено провадження у справі; 23.09.2021 року: зупинено провадження у справі; від 19.07.2022 року: поновлено провадження у справі; від 25.08.2022 року: замінено Державну архітектурно-будівельну інспекцію України правонаступником Державною інспекцією архітектури та містобудування України; від 12.09.2022 року: замінено Міністерство культури України правонаступником Міністерством культури та інформаційної політики України.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті, за результатами заслуховування вступного слова присутніх учасників справи судом з`ясовано, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 року про відкриття провадження у справі № 916/1176/22 відкрито провадження у справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» про:

- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019 індексний номер 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, Приморський бульвар, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова Ігоря Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.03.2021 індексний номер 57352483, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 3487,6 кв.м. за адресою: м. Одеса, Приморський бульвар, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- припинити право власності ТОВ «Гранд Отель» на нежитлову будівлю літ. А, загальною площею 3487,6 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 7, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- зобов`язати ТОВ «Гранд Отель» привести земельну ділянку по бульвару Приморському, 7 у м. Одесі до попереднього стану шляхом перебудови самочинно реконструйованого домоволодіння у відповідність до технічного паспорту виготовленого ПП фірма «Діміна» від 11.09.2015 № 3306-74неж-177 щодо вказаного домоволодіння.

В судовому засіданні представники Одеської обласної прокуратури, Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель» підтвердили, що станом на 24 жовтня 2022 року кінцеве судове рішення у справі № 916/1176/22 не прийнято.

Згідно з ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі встановлених обставин судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі № 420/4395/20.

В судовому засіданні представник Одеської обласної прокуратури заперечував проти закриття провадження у справі на підставі встановлених обставин з тих підстав, по суті, що справа № 916/1176/22, яка розглядається ухвалою Господарським судом Одеської області, має інший склад учасників справи та подана з інших підстав та Верховний Суд у касаційному провадженні у справі № 420/4395/20 не закрив провадження у справі.

Представники Міністерства юстиції України та Державної інспекції архітектури та містобудування України підтримали позицію представника Одеської обласної прокуратури.

Представник третьої особи вважав за необхідне закрити провадження у справі на підставі встановлених обставин, із зазначенням, що це узгоджується з позицією Верховного Суду у цій справі щодо юрисдикції адміністративних судів.

Заслухавши позицію присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах розгляду питання щодо закриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.п. 1, 2, 7, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

- публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового.

Водночас, помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в цій справі є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 19.07.2019, індексний номер 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 3350,4 кв.м, яка розташована в м. Одесі по Приморському бульвару, 7.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно (право власності на нежитлову будівлю), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте рішення про державну реєстрацію права власності стосується реєстрації права третьої особи ТОВ «Гранд Отель», а не позивачів, в інтересах яких подано позов.

Позивач, зазначаючи про протиправність рішення про державну реєстрацію права власності, фактично вказує на відсутність такого права у третьої особи, і, як наслідок, відсутність у ТОВ «Гранд Отель» правомірного інтересу щодо фіксації свого права власності шляхом здійснення державної реєстрації та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, цей спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав на нерухоме майно іншою особою. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як відповідача не змінює приватноправового характеру спору.

Фактичним підтвердженням цієї позиції суду є вищенаведена ухвала Господарського суду Одеської області від 15.06.2022 року № 916/1176/22, якою відкрито провадження у справі за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель», в тому числі, про: визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2019 індексний номер 47871218, на підставі якого за ТОВ «Гранд Отель» зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 3350,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, Приморський бульвар, 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), яке є предметом оскарження у справі № 420/4395/20.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто вони вчинені за заявою іншої особи, то спір щодо оскарження рішення щодо відповідної реєстрації є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено таку державну реєстрацію речового права на нерухоме майно з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п.п. 6, 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

- вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

З наведеного, а також решти позовних вимог у справі № 916/1176/22 вбачається, що позовні вимоги в цій справі є похідними від вимог у приватно-правовому спорі, який підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 640/7210/19, від 4 грудня 2019 року у справі № 823/588/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі № 823/692/17 тощо.

З встановленого вбачається, що порушений позивачем спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника Одеської обласної прокуратури на те, що справа № 916/1176/22, яка розглядається ухвалою Господарським судом Одеської області, має інший склад учасників справи та подана з інших підстав та Верховний Суд у касаційному провадженні у справі № 420/4395/20 не закрив провадження у справі, оскільки, по-перше, наведене не спростовує встановлені судом обставини та здійснені на їх підставі висновки щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), з урахуванням встановлених судом обставин та положень ч. 3 ст. 19 КАС України, по-друге, предметом касаційного перегляду Верховним Судом у справі № 420/4395/20 була лише та виключно ухвала суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог.

Відповідно, позиція представника Одеської обласної прокуратури з порушеного питання є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, положенням законодавства України, яке регулює спірне питання, та правовим висновкам Верховного Суду щодо вибору і застосування норм права до спірних правовідносин.

Інших суттєвих обґрунтувань з питання наявності/відсутності підстав для закриття провадження у справі учасниками справи суду не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Враховуючи та на підставі наведеного, з метою запобігання порушення прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд адміністративної справи повноважним судом, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства юстиції України, Міністерства культури України та інформаційної політики України та Державної інспекції архітектури та містобудування України, до державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель», про визнання незаконним та скасування рішення.

На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 205, 238, 239, 243, 248, 256, 258, 294, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

ухвалив:

Провадження у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства юстиції України, Міністерства культури України та інформаційної політики України та Державної інспекції архітектури та містобудування України, до державного реєстратора КП «Юридичний департамент реєстрації» Кротової Світлани Олександрівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Отель», про визнання незаконним та скасування рішення закрити.

Суд роз`яснює, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду за правилами господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень, та у строк, встановлений ст. 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В повному обсязі ухвалу складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя М.Г. Цховребова