Справа № 640/5397/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/5397/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

01.03.2021 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ), в якій просить:

визнати бездіяльність ГУ ПФУ, що полягає у відмові призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 01.10.2019 протиправною;

зобов`язати ГУ ПФУ призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 01.10.2019.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона звернулась до відповідача в інтересах своєї неповнолітнього внука, піклувальником якого є, із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , набрання законної сили рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №760/1417/20 та згідно розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.11.2020, дитина залишилась без батьківського піклування, а вона набула законних підстав для звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії по втраті годувальника.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 . Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на вказану позовну заяву представник відповідача зазначив, що призначаючи пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 з 16.11.2020 за заявою від 16.11.2020 № 11995 ГУ ПФУ керувалось Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1(далі - Порядок № 22-1), оскільки звернення за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника надійшло поза 12 місячним строком з дня смерті годувальника.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 - мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1 .

Донька позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2014 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.08.2020 у справі №760/1417/20 позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 ; призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 .

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.11.2020 №744 неповнолітньому ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

З 16.11.2020 ГУ ПФУ за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 від 16.11.2020, яка зареєстрована за №11995 ОСОБА_3 призначена пенсія по втраті годувальника.

02.12.2020 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулась до відповідача із листом-зверненням щодо призначення пенсії по втраті годувальника, у якій висловила прохання призначити виплату пенсії по втраті годувальника та виплачувати вказану пенсію неповнолітньому ОСОБА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 01.10.2019.

Листом від 05.01.2021 №173-31333/Ч-02/8-2600/21 ГУ ПФУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав виплачувати вказану пенсію з більш раннього періоду, оскільки за призначенням пенсії вона звернулась 16.11.2020, що є більш ніж 12 місяців з дня смерті годувальника (30.09.2019).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення ОСОБА_2 пенсії у зв`язку із втратою годувальника з 01.10.2019, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім встановлених законом випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Пунктом 3 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Згідно із частиною першою статті 38 Закону №1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , звертаючись до відповідача, подала необхідні документи, передбачені Порядком №22-1.

Відповідачем призначено ОСОБА_3 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати звернення із заявою про призначення пенсії від 16.11.2020, оскільки ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулась після спливу 12 місяців після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Даний факт не спростовується позивачем, оскільки останньою зазначено, що вона набула законних підстав для звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії по втраті годувальника після набрання законної сили рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18.08.2020 у справі №760/1417/20, яким, зокрема її призначено піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_2 та розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 12.11.2020, яким неповнолітньому ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, тобто у неї не було об`єктивної можливості звернутись до ГУ ПФУ та надати всі документи у встановлений законом строк.

Відтак, на думку суду, позивачем було вчинено усіх можливих та залежних від неї процесуальних дій, а отже підтверджено наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 та її онук ОСОБА_2 є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист.

Суд вважає за необхідне зазначити, що пенсія по втраті годувальника за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам чи піклувальникам, неможливість своєчасного звернення піклувальником за відсутності батьків до органу, який здійснює призначення пенсії і відмова відповідача, в першу чергу, призводить до порушення інтересів дитини.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин даної справи, встановлених судом, позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).

При обранні способу захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини суд ураховує, що сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За таких обставин суд вважає за доцільне з метою належного захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача в частині відмови в призначенні пенсії ОСОБА_2 у зв`язку зі втратою годувальника з 01.10.2019, а також шляхом покладення на відповідача обов`язку призначити та виплатити пенсію ОСОБА_2 у зв`язку зі втратою годувальника у відповідності до пункту 3 частини першої статті 45 Закону №1058-VI з 01.10.2019.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Доказів понесення сторонами витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що полягає у відмові призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 01.10.2019 протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника у відповідності до пункту 3 частини першої статті 45 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2019 з урахуванням виплаченого.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, Київ, 04053; унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 42098368).

Суддя О.М. Чудак