Справа № 240/2586/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Житомир справа № 240/2586/21

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадська організація «Проти примурків та ідіотів», в якому просить:

- визнати протиправною відмову Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо розгляду його заяви від 04.01.2021 в порядку, визначеному статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини»;

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини здійснити належний розгляд його звернення від 04.01.2021 відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 , що він спільно із Громадською організацією «Проти примурків та ідіотів» звернувся в порядку ст. 40 Конституції України та Закону України "Про звернення громадян» до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із звернення від 04.01.2021 про порушення ПрАТ «Київстар» норм Закону України "Про звернення громадян», яке має ознаки правопорушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП, що, на його переконання, потребувало відповідного реагування з боку Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Однак, лист від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2, надісланий Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини за результатами розгляду його заяви від 04.01.2021, не містить жодної відповіді на поставлені ним у зверненні питання щодо наявності чи відсутності підстав для проведення перевірки на предмет порушення посадовими особами ПрАТ «Київстар» його права на належний розгляд звернення, гарантованого Законом України "Про звернення громадян». Вказане, думку позивача, є свідченням того, що його звернення, всупереч вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян», об`єктивно та всебічно не перевірялось, надана відповідачем відповідь не є відповіддю про суті звернення, що є порушенням його прав. Крім того, позивач вказує, що при розгляді його звернення відповідач не виконав вимог статті 17 Закону України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та діяв у порядку та спосіб, що не передбаченні чинним законодавством. З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження у справі №240/2586/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Уповноважений Верховної Ради України з прав людини подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач зазначив, що аналізуючи зміст звернення ОСОБА_1 від 04.01.2021 було встановлено, що він скаржиться на дії ПрАТ «Київстар» щодо неналежного розгляду його звернень від 24.07.2020 та від 29.07.2020. За результатами перевірки обставин, викладених у вищезазначеному зверненні, листом від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 позивача було повідомлено про відсутність порушення вказаного конституційного права, оскільки дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на порядок вирішення спорів між ним та ПрАТ «Київстар». Відносини між позивачем, як споживачем послуг мобільного зв`язку, та ПрАТ «Київстар», як надавачем таких послуг, є цивільно-правовими, а спори щодо таких відносин вирішуються за згодою сторін або у судовому порядку. В свою чергу, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не наділений повноваженнями втручатись в цивільно-правові відносини, що склались між позивачем та ПрАТ «Київстар», оскільки відповідно до статтей 2, 4 Закону України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» сферою застосування цього закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. В свою чергу, інформація про порушення прав ОСОБА_1 органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами в його зверненні від 04.01.2021 була відсутня. Крім того, на підставі п. 2 ч. 3 ст. 17 Закону України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» позивачу було роз`яснено, що за захистом своїх прав, як споживача телекомунікаційних послуг, він може звернутися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформації, що здійснює державний нагляд за суб`єктами ринку законодавства про телекомунікації, або до суду. З огляду на вищезазначене, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини вказав, що звернення ОСОБА_1 від 04.01.2021 було розглянуте ним в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України "Про звернення громадян» та «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В свою чергу, ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зауважив, що відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на його звернення, що була оформлена листом від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2, не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», якою визначено виключний порядок дій Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини при отриманні належним чином оформленого звернення. Згідно з вказаною статтею при розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення. Таким чином, позивач наголошує, що вказана відповідачем в листі від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 пропозиція звернутися за захистом своїх прав до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації не відповідає жодному з визначених в статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» імперативних обов`язків Уповноваженого. Крім того, позивач зауважив, що така пропозиція є абсурдною, адже порушення ПрАТ «Київстар» норм Закону України «Про звернення громадян», яке має ознаки адміністративного правопорушення, визначеного статтею 212-3 КУпАП, і яке було предметом його звернення до Уповноваженого, жодним чином не належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. Враховуючи вказане, ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою про порушення його прав, визначених Законом України «Про звернення громадян».

У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначав про те, що 24.07.2020 та 29.07.2020 він звертався до оператора мобільного телефонного зв`язку ПрАТ «Київстар», користувачем послуг якого він являється, із зверненнями щодо самостійної, без погодження з ним, як споживачем, зміни тарифних планів. Однак, відповідь ПрАТ «Київстар» від 07.08.2020 №/03/03/02 на вищезазначені звернення, ОСОБА_1 вважає такою, що надана йому з порушенням норм Закону України «Про звернення громадян» та вбачає у діях ПрАТ «Київстар» склад адміністративного порушення, передбаченого ст. 212-3 КУпАП. У зв`язку з цим, в поданій до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини заяві ОСОБА_1 просив:

1) провести перевірку на предмет порушення посадовими особами Приватного акціонерного товариства «Київстар» права ОСОБА_1 визначеного Законом України «Про звернення громадян» щодо належного розгляду його звернень;

2) за ознак вчинення адміністративних правопорушень у зв`язку з відмовою належної реєстрації та розгляду звернення притягти до адміністративної відповідальності осіб за статтею 212-3 КУпАП;

3) у разі виявлення порушень прав ОСОБА_1 визнаних Законом України «Про звернення громадян», Законом України "Про телекомунікації" та "Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, направити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, акт реагування Уповноваженого для вжиття цими органами заходів щодо усунення допущених порушень.

Розглянувши вищезазначене звернення ОСОБА_1 від 04.01.2021 щодо ймовірних порушень ПрАТ «Київстар» його права на звернення, представник Уповноваженого з дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України В. Барвіцький надіслав позивачу лист-відповідь від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2, в якому повідомив, що відповідно до статті 2 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», яким визначені правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, сферою застосування цього Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. Однак, у поданому ОСОБА_1 зверненні відсутня інформація про порушення його прав органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їхніми посадовими і службовими особами.

Крім того, в наданій відповіді від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 ОСОБА_1 також було роз`яснено, що відносини, які виникли між ним, як споживачем послуги мобільного зв`язку, та ПрАТ «Київстар», як надавачем таких послуг, є цивільно-правовими та регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 (далі - Правила) та іншим законодавством, а тому спори щодо таких відносин мають вирішуватись за згодою сторін або ж у судовому порядку. Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що за захистом своїх прав він може звернутися до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, яка відповідно до положень статті 18 Закону України «Про телекомунікації» встановлює, зокрема, правила здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, забезпечує державний нагляд за додержанням суб`єктами ринку законодавства про телекомунікації, здійснює відповідно до закону тарифне регулювання у сфері телекомунікацій, забезпечує контроль за якістю телекомунікаційних послуг та задоволенням попиту споживачів.

Вважаючи відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 такою, що всупереч вимог ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» надана відповідачем не по суті звернення, а також такою, що не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/96-ВР) вказаний Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Крім того, цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Таким чином, в порядку Закону №393/96-ВР заяви з повідомленням про порушення чинного законодавства чи скарги з вимогою про поновлення прав можуть бути адресовані громадянами зокрема й до підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності.

За правилами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з частинами 1, 3 статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відтак, праву громадянина звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондує прямий та неухильний обов`язок вказаних органів об`єктивно і вчасно розглянути звернення та повідомляти громадянина про наслідки такого розгляду.

Згідно статті 24 Закону №393/96-ВР особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

При цьому, нормами статті 28 Закону №393/96-ВР визначено, що контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень здійснюють Верховна Рада України, народні депутати України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Уповноважений з прав людини Верховної Ради України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі комітети, депутати місцевих рад, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади щодо підпорядкованих їм підприємств, установ та організацій.

Зі змісту вищезазначеної статті вбачається, що одним із визначених в ній суб`єктів, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян є Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.

Статтею 101 Конституції України закріплено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до статті 1 Закону України від 23.12.1997 № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі Закон № 776/97-ВР) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 4 Закону № 776/97-ВР Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України. Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 3 Закону № 776/97-ВР метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є: захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Сферою застосування Закону № 776/97-ВР, згідно з нормами його статті 2, є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Положеннями статті 16 Закону № 776/97-ВР визначено, що Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує, в тому числі й за зверненнями громадян України.

Відповідно до статті 17 Закону № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Механізм здійснення Уповноваженим провадження у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина врегульований Порядком здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженим Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 №18/02-13 (далі Порядок №18/02-13).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №18/02-13 провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

З огляду на вказане суд зазначає, що закріплені статтею 28 Закону №393/96-ВР повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо здійснення контролю за дотриманням законодавства про звернення громадян можуть бути реалізовані Уповноваженим, в тому числі й шляхом: відкриття за наслідками розгляду відповідного звернення громадянина провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; винесення в порядку статті 15 Закону № 776/97-ВР відповідного акту реагування Уповноваженого (подання Уповноваженого) щодо порушень прав і свобод людини і громадянина, закріплених Законом України «Про звернення громадян» для вжиття заходів щодо усунення виявлених порушень; складання відповідно до пункту 8-1 ч. 1 ст. 255 КУпАП протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 КУпАП «Порушення права на інформацію та права на звернення».

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що згідно з нормами статті 28 Закону №393/96-ВР, зазначені в цій статті суб`єкти, в тому числі й Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, здійснюють контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян відповідно до своїх повноважень.

В свою чергу, правові норми статті 2 Закону №776/97-ВР визначаються, що сферою застосування цього Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Відтак, сферою, в якій Уповноважений Верховної Ради України з прав людини має право здійснювати парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина, в тому числі й контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян, є виключно відносини, що виникають між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Натомість, відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України та юридичними особами приватного права не відносяться до сфери парламентського контролю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відтак, комплексний аналіз правових норм ст. 28 Закону №393/96-ВР в сукупності з нормами ст. 2 Закону № 776/97-ВР свідчить, що Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини наділений повноваженнями на здійснення контролю за дотриманням законодавства про звернення громадян лише у відносинах, що виникли з приводу реалізації такого права на звернення між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами.

Разом з тим, зміст адресованої уповноваженому Верховної Ради України з прав людини заяви ОСОБА_1 від 04.01.2021 свідчить, що предметом цієї заяви було порушення ПрАТ «Київстар» його прав, визначених Закону України «Про звернення громадян», при розгляді звернень від 24.07.2020 та від 29.07.2020.

Оскільки, відносини, які були предметом поданого ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини звернення були правовідносини щодо реалізації права на звернення, які виникли між громадянином України та юридичною особою приватного права, суд приходить до висновку, що такі відносини не можуть бути предметом парламентського контролю Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що зазначене в листі- відповіді від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 твердження відповідача про те, що вирішення питань, вказаних в поданій ОСОБА_1 заяві, не належить до сфери дії Закону № 776/97-ВР, в межах якої Уповноважений Верховної Ради України з прав людини наділений повноваженнями на здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина, є обґрунтованим та відповідає положенням чинного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача в частині недотримання відповідачем вимог ст. 17 Закону № 776/97-ВР при розгляді його звернення від 04.01.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону № 776/97-ВР при розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.

Таким чином, пункт 4 частини 3 статті 17 Закону № 776/97-ВР визначає, що одним із альтернативних варіантів правомірних дій, які Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може вчинити за результатами розгляду звернення громадянина, є відмова в розгляді такого звернення.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 17 Закону № 776/97-ВР повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що листом-відповіддю від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 Уповноважений письмового повідомив ОСОБА_1 про відмову в розгляді його звернення з тих підстав, що викладенні в цьому звернення питання не належать до сфери дії Закону № 776/97-ВР, в межах якої Уповноважений Верховної Ради України з прав людини наділений повноваженнями на здійснення парламентського контролю, що, на переконання суду, повністю узгоджується з положеннями статті 17 Закону № 776/97-ВР.

Щодо зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву доводів позивача про те, що вказана відповідачем в листі від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 пропозиція звернутися за захистом своїх прав до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації свідчить про те, що його заява всебічно не перевірялось, а надана відповідачем відповідь не є відповіддю про суті звернення, оскільки предметом звернення було не порушення ПрАТ «Київстар» його прав, як споживача послуг мобільного зв`язку, а порушення ПрАТ «Київстар» його права, гарантованого Законом України «Про звернення громадян», суд зазначає наступне.

Зі змісту прохальної частини заяви ОСОБА_1 від 04.01.2021, адресованої Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, вбачається

що в пункті третьому позивач просив, у разі виявлення порушень його прав визнаних Законом України "Про телекомунікації" та "Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, направити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, акт реагування Уповноваженого для вжиття цими органами заходів щодо усунення допущених порушень.

Вказане свідчить, що викладеними ОСОБА_1 у його заяві від 04.01.2021 питаннями, були не лише питання порушення ПрАТ «Київстар» його права на належний розгляд звернення, гарантованого Законом України «Про звернення громадян», а ще й порушення ПрАТ «Київстар» його прав, як споживача послуг мобільного зв`язку, саме у зв`язку з чим позивач і просив Уповноваженого направити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, акт реагування Уповноваженого для вжиття цими органами заходів щодо усунення допущених порушень.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що роз`яснюючи позивачу у відповіді від 26.01.2021 №59.8/Х/6.7/21/21/30.2 про те, що відносини, які виникли між ним, як споживачем послуги мобільного зв`язку, та ПрАТ «Київстар», як надавачем таких послуг, є цивільно-правовими, а спори з приводу них вирішуються за згодою сторін або ж у судовому порядку, а також повідомляючи позивачу про можливість самостійного звернення за захистом своїх прав до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, відповідач надавав відповідь на поставлене самим позивачем у пункті 3 його заяви від 04.01.2021 питання.

З огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 04.01.2021 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутність документально підтверджених судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом даної справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 250, 255, 257, 262, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інституцька, 21/8, м. Київ, 01008; ), третя особа - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" (вул. Гагаріна, 48, м. Коростишів, Житомирська область, 12504; ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович