Справа № 520/17063/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 жовтня 2022 року № 520/17063/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюкова Ю.В.,

при секретарі - Андрущенко Д.В.,

за участі представників:

позивача -Чуб С.В., Кожушний К.С.,

відповідача - Жури О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (вул. ім. В. Вєсіча, буд. 1, смт. Новопокровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, )

до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, )

про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (далі по тексту - позивач, ДП «Новопокровський КХП», державне підприємство, підприємство) з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган, суб`єкт владних повноважень) в якому просить суд:

- скасувати Податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 22.07.2021 року № 2 про нарахування штрафних санкцій в сумі 4991363,75 гри. за не включило до складу податкових зобов`язань з податку на додану вартість зареєстровані податкові накладні, чим занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість;

- скасувати Податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 22.07.2021 року № 2 за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладннх/розрахунків коригування на суму ПДВ;

- судові витрати покласти на відповідача.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що під час проведення перевірки на письмовий запит контролюючого органу ним було надано усі необхідні первинні документи, але в порушення приписів Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України №984 наведені в акті перевірки порушення були встановлені без дослідження усіх наданих позивачем документів, оскільки в акті перевірки відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи на підставі яких були встановлені порушення з боку позивача.

А тому, наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, зумовлюють протиправність останніх, згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові по справі № 818/532/16 від 28.05.2020 р.

Підсумовуючи вищевикладене ДП «Новопокровський КХП» вказало, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення ГУ ДПС є протиправними та такими, що підлягають до скасування.

У свою чергу представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Харківській області наполягає на тому, що ДП «Новопокровський КХП» допущено порушення податкового законодавства, вказуючи на те, що проведеною перевіркою встановлено, що у періоді з 01.07.2019 по 31.12.2020 доплата за роботу у важких та шкідливих умовах праці продовжувалась нараховуватись працівникам ДП «Новопокровський КХП», які працювали на зазначених робочих місцях після закінчення терміну дії атестації робочих місць. Таким чином, в порушення и. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 зі змінами та доповненнями п. 44.6 ст. 44 та п.п. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 742 985 грн., у тому числі за 9 місяців 2019 року у сумі 114 080 грн., за Рік 2019 року у сумі 254 148 грн.. у тому числі за 1 квартал 2020 року у сумі 137833 грн., за Півріччя 2020 року у сумі 245 494 грн., за 9 місяців 2020 року у сумі 375 119 грн., за рік 2020 року у сумі 488 838 грн.

Також надання додаткової відпустки за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці зазначеним працівникам підприємства не відповідає вимогам чинного законодавства та є порушенням вимог ст. 7 Закону № 504/96-ВР. Таким чином, зазначене порушення призвело до зайвого нарахування і виплати працівникам заробітної плати за дні додаткової відпустки за період з 01.07.2019 по 31.12.2020 в загальній сумі 108329,16 грн в т.ч. за 2019 рік - 6934,50 грн, за 2020 рік - 101394,66 грн та до нарахування і сплати у завищених розмірах внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 22947,39 грн (в т.ч. за 2019 рік - 1525,59 грн, за 2020 рік - 21421,80 гривень), що призвело до завищення витрат підприємства.

Таким чином, в порушення п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 зі змінами та доповненнями п. 44.6 ст. 44 та п.п. 134.1.1.п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 131 277 грн., у тому числі за 9 місяців 2019 року у сумі 571 грн., за Рік 2019 року у сумі 4 420 грн., у тому числі за 1 квартал 2020 року у сумі 7 618грн., за Півріччя 2020 року у сумі 46 342 грн., за 9 місяців 2020 року у сумі 97 663 грн., за Рік 2020 року у сумі 126 857 грн.

Також перевіркою встановлено, що за період березень - липень 2019 року працівникам ДП «Новопокровський КХП» відповідно до наказів, підписаних заступником директора зі збуту ОСОБА_1 , яка здійснювала керівництво підприємством на час відсутності генерального директора підприємства, було встановлено доплату за додатковий об`єм. Проте, такий вид доплати не передбачений нормативно-правовими документами, а саме: Галузевою угодою на 2014-2020 роки та колективними договорами підприємства, що діяли у цьому періоді.

Зазначене порушення призвело до зайвого нарахування і виплати працівникам доплати на загальну суму 48001,99 грн та, як наслідок, зайвого нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 10389,46 грн, що призвело до збільшення витрат підприємства.

Таким чином, в порушення п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 зі змінами та доповненнями п. 44.6 ст. 44 та п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 58 391 грн., 1 квартал 2019 у сумі 3 669 року, за півріччя 2019 року у сумі 38 752 грн., за 9 місяців 2020 року у сумі 58 391 грн.

Під час здійснення перевірки також були встановлені взаємовідносини ДП «Новопокровський КХП» з ТОВ «Керінг Сістем» з придбання у останнього товару: обічайка d180 та Обічайка d185 на загальну суму 36 900,00 грн., в т.ч. основного платежу 30 750,00 грн., ПДВ 6 150,00 грн.

Згідно даних ІС «Податковий блок» встановлено, що остання податкова декларація з податку на додану вартість ТОВ «Керінг Сістем» надана за звітний період січень 2020 року (№ від 16.02.2020 року);

податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2019 та 2020 роки не подавались.

Відповідно до ІС «Податковий блок» по взаємовідносинам ТОВ «Керінг Сістем» та ДП «Новопокровський КХП» у листопаді 2019 року лічиться розбіжність на суму ПДВ 6 150 грн.

До Головного управління ДПС у Харківській області, листом (вх. ДПІ №3706/7/26-15-21-0915 від 02.06.2020) від Головного управління ДФС у м. Києві отримано пояснення директора ТОВ «Керінг Сістем» Коновалова Р. І. від 29.04.2020 року, згідно яких він пояснив, що не має стосунку до господарсько-фінансової діяльності ТОВ «Керінг Сістем», підприємство не реєстрував, товари та послуги не реалізовував.

Таким чином, фактично товари отримані від ТОВ «Керінг Сістем» не поставлялися, але оскільки факт придбання товару підтверджено даними бухгалтерського обліку то відображення придбання товару у бухгалтерському обліку вказує на факт неможливості придбання даного товару у ТОВ «Керінг Сістем». Зазначене порушення призвело до зайвого віднесення до складу витрат у сумі 30 750 грн., у т. ч. за 4 квартал 2019 року у сумі 30 750 грн.

Таким чином, в порушення п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 зі змінами та доповненнями п. 44.6 ст. 44 та п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 30 750 грн., у тому числі за 4 квартал 2019 року у сумі 30 750 грн.

Перевіркою встановлено, що ДП «Новопокровський КХП» зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні по взаємовідносинам із ТОВ «Єрмак Голд» ТОВ «Торговий дім «Щедрий Лан», ТЗДВ «Салтівський хлібозавод» та ТОВ «Бізнес Індастрі», але не включило їх до складу податкових зобов`язань податкової декларації з податку на додану вартість за червень та липень 2019 року, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 3 986 941 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач не задекларував у червні-липні 2019 року свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 986 941 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини встановлено можливість дотримання посадовими особами ДП «Новопокровський КХП» правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте останніми не вжито достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків діяв без належної обачності, у зв`язку з чим перевіркою доведено наявність вини ДП «Новопокровський КХП» в порушенні п.138.3 ст. 138 Податкового кодексу України.

Таким чином, в порушення п. 36.1 ст. 36, п. 44.6 ст. 44 та п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість загальну суму 3 986 941 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача через систему «Електронний суд» було подано додаткові пояснення по справі у котрих він зазначив, що правовідносини Позивача з ТОВ «КЕРІНГ СІСТЕМ» фактично відбулися під час здійснення легальної діяльності підприємства, що було відображено у бухгалтерській документації відповідно до чинного законодавства України. Така позиція Позивача підтверджується висновками Великої палати Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, які стали відступом від минулої їх позиції щодо податкових переслідувань контрагентів фіктивних підприємств.

При цьому вказує, що ст. 551 ГК України передбачає, що однією з ознак фіктивності є провадження фінансово-господарської діяльності без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників. Отже, суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності.

На підставі цього, зазначає представник позивача, слід зробити висновок, що у разі навіть визнання діяльності та правочинів ТОВ «КЕРІНГ СІСТЕМ» фіктивними, відображення у бухгалтерському обліку фактичних правочинів з їх контрагентами не можна вважати такими що не відбулися, придбання товару підлягає віднесенню до складу витрат.

Також представник позивача зазначив про порушення порядку призначення та проведення перевірки, зокрема стверджує, що документальна планова виїзна перевірка Державного підприємства була проведена без будь-яких законних на те підстав, з огляду на що акт перевірки, складений за результатами такої перевірки не може вважатися належним та допустимим доказом порушень податкового законодавства.

Пояснюючи свої доводи в цій частині позивач посилається на те, що за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України дії контролюючого органу щодо проведення документальної планової перевірки у період дії карантину є протиправними, а, з урахуванням статей 2, 5 Податкового кодексу України положення Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині мораторію на проведення деяких видів перевірок» не можуть нівелювати положення пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Поряд з цим ДП «Новопокровський КХП» вказує на те, що він не був включений до плану-графіку перевірок на 2020 рік, а включення його до плану-графіку на 2021 рік є безпідставним.

У свою чергу представник відповідача надіслав до суду під час судового засідання письмові пояснення в яких зазначив про те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що документи, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платники податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, родію чи послуг, що виключає можливість формування даних податкового обліку на підставі таких документів. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься також, у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 12.09.2017 у справі №826/10933/14, від 18.07.2017 у справі №826/24815/15, від 27.06.2017 у справі №808/1062/14. А відповідно до правової позиції Верховного Суду зазначеної в постановах останнього від 22.01.2019 по справі № 826/18174/13-а, від 22.11.2016 по справі № 826/11397/14, від 31.03.2020 по справі № 520/8893/18 «...посилаючись на аргументи судів попередніх інстанцій щодо відсутності у кримінальній справі вироку, зазначив, що така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого статтею 205 КК України, стосовно фіктивності підприємства - контрагента покупця, не могла бути не врахована судом, оскільки статус фіктивною підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним...».

Вказує, що відповідно до частини 1 статті 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Як слушно зазначає Верховний Суд у постанові від 28.08.2018 по справі № 804/8332/17: «за змістом ст. 205 КК України злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб`єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

Тобто, створення фіктивного підприємства не мало на меті його реальну господарську діяльність, а лише була спрямована на формування первинних документів за наслідками неіснуючих операцій. Диспозиція статті 205 КК України дуже чітко визначає основні ознаки складу злочину, де об`єктивна сторона полягає в альтернативних діях: у створенні або придбанні суб`єктів підприємницької діяльності, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона. Як бачимо, КК України визиги абсолютно всю діяльність такої юридичної особи неправомірною, а не окремі господарські операції з певними контрагентами.

З урахуванням наведеного, Відповідач переконаний, що висновки акта перевірки не спростовані належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Дочірнє підприємство «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» зареєстроване юридичною особою у встановленому чинним законодавством України 20.03.1988 року Чугуївською районною державною адміністрацією Харківської області за № 55 та відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість є платником ПДВ з 16.07.1997 року. Свідоцтво № 200163386 дата видачі 18.02.2014 року, індивідуальний податковий номер .

У період з 21.04.2021 по 04.06.2021 р. на підставі направлень від 20.04.2021 № 4944, 4945, 4946, 4947, 4948, 4949, 4950, 4951, виданих Головним управлінням ДПС у Харківської області, посадовими особами контролюючого органу відповідно до підпункту п.п.20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 75, статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового Кодексу України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 на підставі наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 16.03.2021 № 1703-п, проведена планова виїзна документальна перевірка ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (код за ), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 31.12.2020, валютного законодавства за період з 01.04.2018 по 31.12.2020, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 31.12.2020, іншого законодавства за період з 01.04.2018 по 31.12.2020, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки (додаток 1 до акту) перевірки, який є його невід`ємною частиною).

За результатами перевірки було складено акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 11.06.2021 року № 10020/20-40-07-02-08/00953042 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (код за ) тел. 050-302-88, e-mail: » (далі по тексту - акт перевірки).

У висновках акта перевірки встановлено порушення ДП «Новопокровський КХП»:

- п. 6 стандарту бухгалтерського обліку 16 «Витрати» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. за N 27/4248 зі змінами та доповненнями п. 44.6 ст. 44 та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на загальну суму 963 405 грн., у т.ч. за 1 квартал 2019 року у сумі 3 669 грн., за півріччя 2019 року у сумі 38 752 грн., за 9 місяців 2019 року у сумі 203792 грн., за 2019 рік у сумі 347 710 грн., за 1 квартал 2020 року у сумі 145 451 грн., за півріччя 2020 року у сумі 291 837 грн., за 9 місяців 2020 року у сумі 472 782 грн., за 2020 рік у сумі 615 695 грн., що призвело до завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 963 405 грн., у т.ч. за 2019 рік у сумі 347 710 грн., за 2020 рік у сумі 615 695 грн.,

- п. 36.1 ст. 36, п. 44.6 ст. 44 та п. 187.1 ст. 187, п. 198.1 та п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість загальну суму 3 993 091 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн., за листопад 2019 року у сумі 6 150 грн.

- п. 187.1 ст. 188, п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ зі змінами та доповненнями платником податку не зареєстровано податкову накладну у Єдиному реєстрі податкових накиданих у липні 2019 року на суму податку на додану вартість 96956 грн..

- п.п. 176.2 "б" п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями ДП "НОВОПОКРОВСЬКИЙ КХП" у податкових розрахунках за формою №1-ДФ за II квартал 2018 року, відображено недостовірні відомості, що призвели до зміни платника податку, а саме: підприємством відображено платника податку за податковим номером , відображений податковий номер недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєєстрі ДРФО, за III квартал 2018 року, відображено недостовірні відомості, що призвели до зміни платників податку, а саме: підприємством відображено платників податку за податковими номерами , 244520542 відображені податкові номери недійсні або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєєстрі ДРФО, за IV квартал 2018 року, відображено недостовірні відомості, що призвели до зміни платника податку, а саме: підприємством відображено платника податку за податковим номером , відображений податковий номер недійсний або серія та номер паспорту відсутні в окремому реєстрі ДРФО. ДП "НОВОПОКРОВСЬКИЙ КХП" надано уточнюючий податковий розрахунок за IV квартал 2019 року несвоєчасно, а саме по терміну 10.02.2020 року, фактично надано 27.07.2020 року реєстраційний № .

- пункту 4 ч.2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-УІ від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, пунктом 1 розділу III «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 05.11.2020 № 670), а саме: звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Додаток 4) по строку - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду, надано несвоєчасно до ГУ ДПС Харківської області, а саме:

звіт за серпень 2018 (строк подачі 20.09.2018), фактично надано 21.09.2018 (№);

звіт за липень 2019 (строк подачі 20.08.2018), фактично надано 27.08.2019 (№).

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у Харківській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 22.07.2021 року:

- № 2 про збільшення Державному підприємству "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 4991363,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 3993091, 00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 998272, 75 грн.;

- № 2 про застосування до Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" штрафу в розмірі 50% у сумі 48478, 00 грн. за не реєстрацію податкової накладної у Єдиному державному реєстрі податкових накладних у липні 2019 року на суму податку на додану вартість 96956, 00 грн.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України зокрема передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 3, 42 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Підприємництво - самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями, далі Податковий кодекс України) податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Абзацом п`ятим ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями, далі - Закон №996) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно абзацу одинадцятого статті 1 Закону №996 первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною першою статті 9 Закону №996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Згідно п. 2.1, 2.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Мінюсті України 05.06.1995 за №168/704 (із змінами і доповненнями), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Частиною 2 ст. 3 Закону №996 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ст. 4 Закону №996 превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, що безумовно передбачає наявність факту здійснення господарської операції, правильне визначення її змісту і обсягу.

Згідно з положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, складання первинних документів здійснюється з врахуванням сутності господарської операції (відносин); відповідності змісту операції, що зафіксовані в документах, реальним обставинам; прийняття до обліку та виконання лише документів на операції, що не суперечать нормативно - правовим актам, не завдають шкоди державі, підписаних уповноваженими на те особами; ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності з обов`язковим врахуванням вимог, встановлених відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення бухгалтерського обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбаченні чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних бухгалтерського обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише був відображений в первинних документах. Тому, така господарська операція спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.

Відповідно до вимог пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезення таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримані послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу".

Відповідно до п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3, cт. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.83.1 ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом (пп.83.1.1); податкова інформація (пп.83.1.2); експертні висновки (пп.83.1.3); судові рішення (пп.83.1.4); інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (пп.83.1.6).

Згідно підпункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового періоду).

Відповідно до підпункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом ДП «Новопокровський КХП» придбало у ТОВ «Керінг Сістем» для використання у власній господарській діяльності ТМЦ, а саме: Обічайка d180 та Обічайка d185 на загальну суму 36 900,00 грн., в т.ч. основного платежу 30 750,00 грн., ПДВ 6 150,00 грн., що підтверджується копіями: платіжного доручення № 890 від 29.11.2019р., приходної накладної № 2695 від 12.11.2019 р., матеріального пропуску на ввіз товарно-матеріальних цінностей № 745 від 12.11.2019 р., видаткової накладної №РН -111219 від 12.11.2019 р.; рахунку-фактури № СФ-1112 від 12.11.2019 р.; накладної на переміщення № 2988 від 29.11.2019 (т. 2, а.с. 99-104).

Як встановлено контролюючим органом та не заперечується учасниками справи податкову накладну № 371 від 12.11.2019 року на придбання Обічайка d180 та Обічайка d185 на загальну суму 36 900,00 грн., в т.ч. основного платежу 30 750,00 грн., ПДВ 6 150,00 грн. підпрємство включило до складу податкового кредиту за листопад 2019 року. Оплата була здійснена 29.11.2019 року на загальну суму 36 900 грн.

Використання придбаних у ТОВ «Керінг Сістем» ТМЦ підтверджується копіями: актів приймання - здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів форми № ОЗ-2 від 31.12.2019 р., актів виконаних робіт за грудень 2019 року та дефектними відомостями від 30.12.2019 р. (т. 2, а.с. 83-98).

Як убачається з акту перевірки, згідно даних ІС «Податковий блок» встановлено наступне: остання податкова декларація з податку на додану вартість надана за звітний період січень 2020 року (№ від 16.02.2020 року); податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2019 та 2020 роки не подавались.

Відповідно до ІС «Податковий блок» по взаємовідносинам ТОВ «КЕРІНГ СИСТЕМ» та ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» у листопаді 2019 року лічиться розбіжнасть на суму ПДВ 6 150 грн.

До Головного управління ДПС у Харківській області, листом (вх. ДПІ №3706/7/26-15- 21-0915 від 02.06.2020) від Головного управління ДФС у м. Києві отримано наявну інформацію, що підтверджує наявність ознак фіктивності ТОВ «КЕРІНГ СІСТЕМ», а саме копію пояснень директора ТОВ «КЕРІНГ СИСТЕМ» Коновалова Р. І. від 29.04.2020 року, згідно яких, Коновалов Р. І. пояснив, що не має стосунку до господарсько-фінансової діяльності ТОВ «КЕРІНГ СИСТЕМ», підприємство не реєстрував, товари та послуги не реалізовував.

Щодо зазначеного, то суд відзначає, що у постанові від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770 Верховний Суд зазначив, що порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов`язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов`язань».

Крім того, Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №580/567/19, від 11.03.2020 у справі №826/5678/18).

У постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №340/854/19 зазначено про наступне: «Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі №826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 24 січня 2018 року у справі №2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі №826/487/16 неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку».

У постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №580/567/19 зазначено, що: «Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень, у яких фігурантами с контрагенти позивача ТОВ «Аксій» та ТОВ «БМК «Профітван», оскільки факт наявності кримінального провадження, без ухвалення судового рішення, яким би було встановлено певні обставини, не може свідчити про фіктивну діяльність підприємства. Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово- господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить у собі встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності».

У постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №809/1139/17 зазначено, що доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на наявність письмових пояснень директора ТОВ «КЕРІНГ СИСТЕМ» Коновалова Р. І. від 29.04.2020 року, за відсутності відповідного вироку у кримінальному провадженні, суд не може розцінювати як доказ нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «КЕРІНГ СИСТЕМ».

Водночас, суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 10.09.2021 у справі №580/2772/19, від 31.08.2021 у справі №826/15469/13, згідно якої протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, до ухвалення вироку в рамках кримінального провадження, може бути визнаний як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показань особою у судовому засіданні під час розгляду справи, в межах розгляду відповідної адміністративної справи.

У свою чергу господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договору, виписки податкової накладної та проведення господарських операцій контрагент позивача мав необхідний обсяг правосуб`єктності.

При цьому слід наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

У цій справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами.

Таким чином, суд вважає, що у ході розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України є підставою для податкового обліку (видаткова та податкова накладна, документи про оплату, документи про використання придбаних ТМЦ у подальшій господарській діяльності). Вказані документи містять відомості, які повністю відображають суть господарських операцій між позивачем та його контрагента, та у сукупності свідчать про фактичний рух активів із урахуванням ділової мети у межах господарської діяльності позивача.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина друга статті 77 КАС України), який мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит з придбання товарів у його постачальника « сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.

Крім того, відносно висновків контролюючого органу про безпідставність відображених сум податкового кредиту з ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків через наявність ознак фіктивності суб`єкта господарювання Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07.07.2022 року у справі № 160/3364/19 висловила наступну правову позицію:

« 122. Станом на час прийняття Верховним Судом України вказаної вище правової позиції Особлива частина КК України містила склад злочину у сфері господарської діяльності - фіктивне підприємництво (стаття 205), що передбачав створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

123. Отже, стаття 205 КК України охоплювала лише дефекти створення / придбання юридичної особи і вказувала на мету діяльності - прикриття незаконної діяльності. Однак ця норма не вказувала на наслідки такої діяльності для третіх осіб - тих, які мали (свідомо чи несвідомо) господарські відносини з підприємством, створеним з метою прикриття незаконної діяльності. Наслідки для третіх осіб мають кваліфікуватися окремо за наявності відповідного складу злочину в їх діях.

124. Формулювання Верховного Суду України - «статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю» - не ґрунтується на чинних нормах матеріального права, оскільки статус у юридичному розумінні - це перелік прав та обов`язків певного суб`єкта. Водночас жоден нормативно-правовий акт в Україні не містив визначення статусу фіктивного підприємства.

125. Натомість єдина згадка про суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності міститься у статті 55-1 «Фіктивна діяльність суб`єкта господарювання» ГК України, згідно з якою правовим наслідком фіктивної діяльності суб`єкта господарювання є припинення такого суб`єкта.

126. Ця стаття та інші норми чинного законодавства не містять положень про автоматичну незаконність усіх вчинених таким підприємством господарських операцій.

127. Водночас стаття 55-1 ГК України передбачає, що однією з ознак фіктивності є провадження фінансово-господарської діяльності без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

128. Отже, суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, а це суперечить висновкам Верховного Суду України про те, що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».

129. За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява № 39766/05, пункт 43).

130. Велика Палата Верховного Суду також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

131. З огляду на те, що Верховний Суд України помилково поширив на податкові правовідносини норму статті 205 КК України, що має інший предмет регулювання, Велика Палата Верховного Суду визнає необґрунтованим висновок Верховного Суду України про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

132. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 101-IX, яким виключено статтю 205 КК України.

133. З пояснювальної записки до проекту Закону № 101-IX від 29 серпня 2019 року можна встановити, на що була спрямована законодавча ініціатива. На обґрунтування необхідності прийняття вказаного Закону в пояснювальній записці вказувалося, зокрема, на те, що склалася поширена практика використання контролюючими органами матеріалів досудового розслідування та вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України для обґрунтування донарахування грошових зобов`язань платникам податків. Негативні тенденції у вирішенні податкових спорів були спровоковані поширеним хибним підходом судів до оцінки доказів, наданих контролюючими органами. Зокрема, щодо використання вироку суду у кримінальному провадженні за статтею 205 КК України слід зазначити, що склалася поширена негативна практика хибного використання таких вироків з метою надання твердженням контролюючого органу щодо нереальності операцій платника податку статусу фактів, що мають преюдиціальне значення. Тобто склалася ситуація, за якої судами при вирішенні податкових спорів не досліджувалися конкретні операції платника податку з його контрагентом, якого вироком суду у кримінальному провадженні було визнано винним у здійсненні фіктивного підприємництва. Натомість стверджувалося, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, і як наслідок, вирок суду слугував підставою для висновку про нереальність операцій платника податку з його контрагентом. Водночас вирок може слугувати підтвердженням нереальності операцій між платником податку та його контрагентом, тільки якщо він містить посилання саме на ці операції. Визнання вироком суду у кримінальному провадженні підприємства фіктивним не обов`язково означає, що всі його операції з усіма контрагентами були фіктивними за весь період його діяльності.».

Стосовно епізодів порушення позивачем податкового законодавства в частині того, що ДП «Новопокровський КХП» зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні по взаємовідносинам із ТОВ «Єрмак Голд» ТОВ «Торговий дім «Щедрий Лан», ТЗДВ «Салтівський хлібозавод» та ТОВ «Бізнес Індастрі», але не включило їх до складу податкових зобов`язань податкової декларації з податку на додану вартість за червень та липень 2019 року, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті на загальну суму 3 986 941 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн.

Перевіркою встановлено, що позивач не задекларував у червні-липні 2019 року свої податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 986 941 грн., у т. ч. за червень 2019 року у сумі 2 668 185 грн., за липень 2019 року у сумі 1 318 756 грн.

Як убачається з акту перевірки податкові накладні були виписані у червні та липні 2019 року, а реєструвались у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом серпня 2019-січня 2020.

Також в акті перевірки міститься інформація щодо вставлення реєстрації (відсутності реєстрації) податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних (п.п. 3.2.1.4. акту), згідно якої: «в ході проведення перевірки було встановлено, що підприємство ДП «НОВОПОКРОВСКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» у липні 2019 року виписало на адресу ТОВ «Восток-Н» податкову накладну №2 від 22.07.2019 року, на загальну суму 581 735,70 грн., з них основного платежу - 484 799,75 грн., ПДВ - 96 955,95 грн.

Зазначена податкова накладна була виписана на підставі відвантаження продукції, що підтверджується видатковою накладною №248 від 22.07.2019 року.

ДП «НОВОПОКРОВСКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» податкову накладну №2 від 22.07.2019 року не зареєструвало у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 581 735,70 грн., у т. ч. ПДВ на суму 96955,95 грн.

Зазначена податкова накладна була включена до складу податкових зобов`язань за липень 2019 року».

Водночас суд відзначає, що згідно п. 4 та п. 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015, № 727 (далі - Порядок № 727) в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно пп.2 п. 4 розділу ІІІ Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Дослідивши акт перевірки на відповідність його вимогам Порядку № 727 суд відзначає, що в порушення вищезазначених приписів, він не містить посилань господарській операції, дати їх вчинення між контрагентами, посилань на первинні документи, котрі підтверджують вчинення таких господарських операцій, з посиланням на регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансову та іншу звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податку.

Крім того, позивачем було надано до матеріалів справи копії усіх документів по господарських операціях за перевіряємий період, але відповідач у судовому засіданні також не зазначив на яких саме первинних документах, що містяться в матеріалах справи та надавались до перевірки було зроблено висновок контролюючого органу про вчинені податкові порушення позивачем.

Щодо позиції позивача про порушення відповідачем порядку призначення та проведення перевірки суд відзначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України регламентовано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.5-1, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Статтею 77 ПК України регламентовано порядок проведення документальної планової перевірки.

Так, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Внесення змін до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік допускається не частіше одного разу в першому та одного разу в другому кварталі такого року, крім випадків коли зміни пов`язані із змінами найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок.

Документальна перевірка платника податків, який був включений до плану-графіка проведення документальних планових перевірок на поточний рік внаслідок внесення змін у такому році (інших ніж зміни найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок), може бути розпочата не раніше 1 липня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у першому кварталі такого року і не раніше 1 жовтня поточного року в разі внесення змін до плану-графіка проведення документальних перевірок на поточний рік у другому кварталі такого року.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30 числа останнього місяця кварталу (у випадках змін найменування платника податків, що вже був включений до плану-графіка, та/або виправлення технічних помилок - до 30 числа місяця, що передує місяцю, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки).

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 44 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п`яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов`язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати митних платежів, податків, зборів та єдиного внеску при виплаті (нарахуванні) доходів фізичним особам, податку з доходів фізичних осіб та зобов`язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України регламентовано, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За правилами пункту 82.1 статті 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX (далі - Закон № 540-IX) із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 № 591-IX (далі - Закон № 591-IX) Податковий кодекс України доповнено пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, у відповідності до якого установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім:

документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині:

обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;

обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Камеральна перевірка податкової декларації (крім податкової декларації з податку на додану вартість) за звітні (податкові) періоди березень - травень 2020 року, або уточнюючих розрахунків (крім уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість), що були подані платниками податків протягом березня - травня 2020 року, може бути проведена лише протягом 60 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що контролюючим органом призначено документальну планову виїзну перевірку на підставі статті 77 ПК України з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок».

У той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» (далі - Постанова №89) постановлено скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб:

тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 р. та не були завершеними;

документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 р. № 568-ІХ);

документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

Постанова №89 прийнята відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

При вирішенні спору по суті суд враховує, що згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 81.3 статті 81 ПК України встановлює, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом; оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, перелік уповноважених осіб контролюючих органів, визначених підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом; оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючих органів, визначених підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом та Митним кодексом України; використовувати дані та інформацію, отримані через електронний кабінет, необхідні для виконання покладених на них функцій з адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації державної податкової та державної митної політики в межах наданих їм повноважень; вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі; невідкладно розмістити на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, повідомлення про виявлення технічних та/або методологічних помилок чи технічного збою в роботі електронного кабінету із зазначенням дати та часу їх початку, а також невідкладно вжити всіх необхідних заходів для усунення таких технічних та/або методологічних помилок чи технічного збою, за результатами яких розмістити на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, повідомлення про їх усунення із зазначенням дати та часу їх завершення.

Суд вказує, що станом на час здійснення контролюючим органом перевірки позивача пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України був чинний.

Тобто, на момент призначення та проведення контролюючим органом документальної планової виїзної перевірки Державного підприємства «Новопокровський КХП» діяв мораторій на їх проведення.

У той же час, суд звертає увагу на те, що 17.09.2020 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №909-ІХ, який набрав чинності з 04.10.2020, та пунктом 4 розділу«Прикінцеві положення» якого, у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

Суд акцентує увагу на тому, що не зважаючи на те, що пункт 4 розділу«Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 №909-IX на час виникнення спірних правовідносин, не був визнаний неконституційним, та Постанова №89 від 03.02.2021 не визнана нечинною у вставленому законом порядку, суд вважає, що вказані нормативно-правові акти не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, з огляду на таке.

Суд зазначає, що, оскільки предмет Закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

Враховує суд також і приписи статті 2 ПК України, за якими зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Будь-які зміни до Податкового кодексу України, що, серед іншого регулюють порядок проведення перевірок контролюючим органом, мають впроваджуватись лише шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Крім того, за умовами пункту 5.2 статті 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Враховуючи наведене суд констатує, що пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України є нормою вищої юридичної сили, ніж постанова Кабінету Міністрів України №89 від 03.02.2021 і суперечить останньому, тому, у відповідності до пункту 5.2 статті 5 ПК України, саме норми ПК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Суд наголошує, що скоротити строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб, можливо виключно шляхом внесення змін до ПК України.

У свою чергу зміни до ПК України вносяться виключно законом, ухваленим уповноваженим на те органом Верховною Радою України, яка є єдиним органом законодавчої влади в Україні (статті 75 Конституції України), а тому у спірних правовідносинах, в силу приписів статті 8 Конституції України, не можуть бути застосовані прийняті Кабінетом Міністрів України будь-які постанови і розпорядження, які спрямовані на зміну правовідносин, чітко визначених Податковим кодексом України.

Також доцільним є зазначення, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.05.2008 №10-рп/2008 наголошував на тому, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци 3, 4 пп. 5.4 п. 5 мотивувальної частини).

Водночас, при вирішенні спору суд враховує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 вказав, що одним із спірних питань у цій справі є можливість оскарження прийнятого за наслідками проведеної документальної виїзної позапланової перевірки податкового повідомлення-рішення з підстав допущених контролюючим органом процедурних порушень при призначенні та проведенні такої перевірки, зокрема у разі якщо допуск до перевірки відбувся.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 грудня 2019 року справу передав на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі статей 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа №820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15).

У наведеній постанові Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Окрім того, слід враховувати, що в постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на час касаційного перегляду справи вона не може оминути наявності правового висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22 лютого 2020 року, одним зі спірних у якій було питання щодо можливості скасування наказу про призначення перевірки після її проведення (справа № 826/17123/18) й ухвалення рішення, яке йому суперечитиме.

У цьому рішенні судова палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду фактично відступила від попередньої практики Верховного Суду про те, що саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Разом з тим, у вказаному рішенні констатовано, що в разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. За висновком судової колегії, належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Колегія суддів дійшла висновку, що така ситуація й має ознаки виключної правової проблеми й потребує вирішення на рівні Великої Палати Верховного Суду.

Також, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що як в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18, так і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 містяться висновки про те, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки можуть бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Беручи до уваги вищевикладене у свій сукупності, суд погоджується із доводами Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів», що у відповідача були відсутні визначені податковим законодавством підстави його включення до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок і, як наслідок, правових підстав для проведення такої перевірки.

При цьому, суд вкотре наголошує, що чинність станом на час виникнення спірних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» № 89 від 03.02.2021 не може вказувати на правомірність вчинених відповідачем дій, адже межі та спосіб проведення перевірок у відповідності до податкового законодавства України встановлюються лише Конституцією та законами України. Крім цього наведене не впливає на вимогу закону дотримуватись контролюючим органом вимог саме податкового законодавства при проведенні перевірок платників податків.

Додатково в цій частині суд вважає за доцільне звернути увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.01.2022 у справі 640/18314/21, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 визнано протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок».

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України регламентовано наступне.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

За сталою судовою практикою, у тому числі й Верховного Суду, умовами допустимості доказів є: 1) одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; 2) одержання фактичних даних належним суб`єктом; 3) одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; 4) належне процесуальне оформлення одержаних фактичних даних.

Зважаючи на те, що у відповідача були відсутні визначені податковим законодавством підстави для призначення та проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, суд вважає, що акт перевірки, який фіксує виявленні порушення платником податків податкового законодавства отримано з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, на переконання суду, акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 11.06.2021 року № 10020/20-40-07-02-08/00953042 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (код за ) тел. 050-302-88, e-mail: » не може бути допустимим доказом порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Враховуючи наведене, спірні рішення підлягають скасуванню як такі, що прийняті за результатами перевірки, яка проведена за відсутністю правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку. В свою чергу, протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків такої перевірки.

Наведений висновок суду відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалі», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевірки без законних підстав є достатньою та самостійною підставою для визнання наслідків такої перевірки протиправними, без аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №1340/4669/18.

Також схожий правий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №826/17875/18, де, серед іншого вказано про те, що протиправність наслідків перевірки у зв`язку з порушенням процедури її проведення унеможливлює перехід до суті покладених в основу такого акта податкових правопорушень.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність оскаржуваних рішень критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" (вул. ім. В. Вєсіча, буд. 1, смт. Новопокровка, Чугуївський район, Харківська область, 63523, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 22.07.2021 року № 2 про збільшення Державному підприємству "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість в розмірі 4991363,75 грн. (чотири мільйони дев`ятсот дев`яносто одна тисяча триста шістдесят три гривні 75 копійок), в тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 3993091, 00 грн. (три мільйони дев`ятсот дев`яносто три тисячі дев`яносто одна гривня) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 998272, 75 грн. (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч двісті сімдесят дві гривні 75 копійок).

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 22.07.2021 року № 2 про застосування до Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" штрафу в розмірі 50% у сумі 48478, 00 грн. (сорок вісім тисяч чотириста сімдесят вісім гривень) за не реєстрацію податкової накладної у Єдиному державному реєстрі податкових накладних у липні 2019 року на суму податку на додану вартість 96956, 00 грн.

Стягнути на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" сплачену суму судового збору в розмірі 22700, 00 грн. (двадцять дві тисячі сімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя Бадюков Ю.В.