Справа № 140/3373/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3373/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)», в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації заробітної плати за період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року;

2) зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» провести ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року;

3) визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки;

4) зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» провести ОСОБА_1 нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки;

5) визнати дії Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірах: в жовтні 2005 року в сумі 458,78 грн, у вересні 2006 року в сумі 409,33 грн, в березні 2007 року в сумі 627,15 грн протиправними;

6) зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» провести ОСОБА_1 нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за жовтень 2005 року, за вересень 2006 року, за березень 2007 року з урахуванням окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; процентної надбавки за вислугу років; щомісячної 100-відсоткової надбавки; додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчої служби України з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року; наказом ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 29 травня 2007 року №ВК-42 позивач звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

На його звернення щодо нарахування і виплати, зокрема, матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 1997 - 2007 р.р.; індексації грошового забезпечення; матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки з урахуванням окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; процентної надбавки за вислугу років; щомісячної 100-відсоткової надбавки; додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій), листом від 01 лютого 2022 року №16/462-22/С-8 відповідач повідомив, що матеріальна допомога надавалась відповідно до наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203. Індексація заробітної плати здійснювалась відповідно до постанови КМУ від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 травня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи відповідно до приписів статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзивах на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю за безпідставністю. Відповідач вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення суду, визначений КАС України у справах щодо проходження публічної служби.

Дослідивши письмові докази по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що записами трудової книжки ОСОБА_1 від 22 квітня 2007 року серії НОМЕР_1 підтверджується та обставина, що позивач з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року проходив службу в органах внутрішніх справ та кримінально-виконавчої служби безперервно та наказом від 29 травня 2007 року №90 був звільнений зі служби.

ОСОБА_1 звернувся до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)», у якій просив надати інформацію про нарахування та виплату грошового забезпечення за час проходження служби.

Листом від 01 лютого 2022 року №16/462-22/С-8 відповідач повідомив, що матеріальна допомога надавалась відповідно до наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203. Індексація заробітної плати здійснювалась відповідно до постанови КМУ від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Листом від 23 березня 2022 року №4/1202-22/С-17 Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» повідомила ОСОБА_1 про те, що за період проходження служби в установі, а саме з 17 січня 1995 року по 29 травня 2007 року, грошове забезпечення розраховувалось згідно таких інструкцій:

- наказ МВС України від 10 червня 1999 року №149 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»;

- наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи» (пункт 10 передбачав виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не передбачалась).

На виконання пункту 16 розділу І Порядку індексація грошового забезпечення здійснювалася в порядку та розмірах, установлених законодавством, а саме відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

03 липня 1991 року було прийнято Закон Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ; опублікований 07 серпня 1991 року), статтею 1 якого (у первісній редакції) передбачено, що індексація - встановлений актами законодавства Української РСР механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ введено в дію Закон Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» з дня його опублікування (пункт 1); встановлено величину порога індексації, що дорівнює 5-процентному зростанню цін на споживчі товари і послуги. Для 1991 року за базові беруться ціни станом на 2 квітня 1991 року (пункт 2); доручено Кабінету Міністрів Української РСР розробити порядок та внести пропозиції щодо джерел фінансування витрат, пов`язаних з індексацією доходів населення, для підприємств і організацій, що не мають для цього відповідних коштів (пункт 3).

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» від 09 грудня 1992 року №7-92 (далі - Декрет №7-92) зупинено з грудня 1992 року дію Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., №42, ст.551).

Згідно із Законом України «Про визнання таким, що втратив чинність, Декрету Кабінету Міністрів України «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» від 21 листопада 1996 року №534/96-ВР визнано таким, що втратив чинність з 1 січня 1997 року, Декрет Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1992 року №7-92 «Про тимчасове припинення індексації грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №5, ст.34).

Згідно із статтею 1 Закону №1282-ХІІ (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону Української РСР «Про індексацію грошових доходів населення» від 25 квітня 1997 року №234/97-ВР, який набрав чинності з 06.01.1998) індексація - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг. Статтею 4 Закону №1282-ХІІ (у вказаній редакції) визначено, що обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком для індексації грошових доходів громадян починається з 1 січня 1997 року, і індексація провадиться, якщо індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків (величина порога індексації). Обчислення індексу споживчих цін для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив 105 відсотків.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (далі - Порядок №663) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.

Отже, вказаним Порядком проведення індексації грошових доходів громадян визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року. Індексації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема оплата праці; сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків. При проведенні індексації заробітної плати використовуються такі поняття, як індекс споживчих цін, поріг індексації, базовий місяць та коефіцієнт індексації (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №243/5366/16-ц).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, з 01 квітня 1997 року по 17 липня 2003 року індекс споживчих цін не перевищував 105 відсотків, тому індексація заробітної плати у вказаний період правомірно не здійснювалася.

Проте, за інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів перевищив граничний поріг у 105% в жовтні 1998 року та становив 106,2 % (про це також вказано у додатку №2 «Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації» Порядку №663 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 1998 року №2034), а отже з наступного місяця (а саме з листопада 1998 року), який слідує за місяцем, у якому відбулося перевищення граничного порогу індексу споживчих цін більш ніж 105 відсотків, грошове забезпечення позивача підлягало індексації (такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №807/805/14).

Разом з тим, як вбачається із довідки від 23 березня 2022 року №4/1203-22/6-17, позивачу індексація грошового забезпечення не була нарахована та не виплачена, при цьому, підвищення розміру посадового окладу не відбулося, тобто позивачу протиправно не була нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення за вказаний період.

01 липня 2002 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 лютого 2002 року №3027-ІІІ (далі - Закон №3027-ІІІ), відповідно до якого статтю 4 Закону №1282-ХІІ було викладено в новій редакції, за якою індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів громадян провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для здійснення подальшої індексації грошових доходів громадян обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року №491-IV було викладено у новій редакції Закон №1282-ХІІ, статтею 4 якого визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

17 липня 2003 року прийнято Порядок №1078 (у зв`язку із чим втратив чинність Порядок №663), згідно із пунктом 1 якого підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у періоди з 23 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року; 01 лютого 2004 року по 31 серпня 2004 року; 01 квітня 2005 року по 31 жовтня 2005 року; 01 грудня 2005 року по 31 грудня 2005 року; 01 березня 2006 року по 31 серпня 2006 року; 01 грудня 2006 року по 28 лютого 2007 року; 01 травня 2007 року по 31 травня 2007 року індекс споживчих цін не перевищував 101 відсоток, тому індексація заробітної плати правомірно не здійснювалася у вказаний період.

В той же час, за даними Держкомстату у період з 01 липня 2002 року (набрання чинності Законом №3027-ІІІ, відповідно до якого статтю 4 Закону №1282-ХІІ було викладено в новій редакції, та встановлено поріг індексації в розмірі 101 відсоток) по 01 червня 2007 (дата звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби) індекс споживчих цін в Україні був вище 101% у грудні 2002 року (101,4%), у січні 2003 року (101,5%), у лютому 2003 року (101,1%), у березні 2003 року (101,1%), у жовтні 2003 року (101,3%), у листопаді 2003 року (101,9%), у грудні 2003 року (101,5%), у січні 2004 року (101,4%), у вересні 2004 року (101,3%) у жовтні 2004 року (102,2%), у листопаді 2004 року (101,6%), у грудні 2004 року (102,4%), у січні 2005 року (101,7%), у березні 2005 року (101,6%), у листопаді 2005 року (101,2%), у січні 2006 року (101,2%), у лютому 2006 року (101,8%), у вересні 2006 року (102,0%), у жовтні 2006 року (102,6%), у листопаді 2006 року (101,8%), у червні 2007 року (102,2%).

Проте, як вбачається із довідки від 23 березня 2022 року №4/1203-22/6-17, позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення (із застосуванням базового місяця листопада 2006 року) лише у такі періоди: у березні 2007 року в сумі 7,35 грн та у квітні 2007 року у сумі 7,35 грн.

Суд відхиляє доводи, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що у період з 23 липня 2003 року по 31 травня 2007 року індексація не нараховувалася, оскільки індекс споживчих цін не перевищував 103 відсотка, та зазначає, що у вказаний період індекс споживчих цін був встановлений на рівні 101 відсотка, та лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII (набрав чинності 01 січня 2016 року) були внесені зміни до частини першої статті 4 Закону №1282-ХІІ та індекс споживчих цін був встановлений на рівні 103 відсотка.

Суд наголошує, що визначити точний період для обчислення індексації у проміжку з 01 листопада 1998 року (місяця, який слідує за місяцем, у якому відбулося перевищення граничного порогу індексу споживчих цін більш ніж 105 відсотків індекс споживчих цін в Україні для індексації грошових доходів - жовтень 1998 року, 106,2 %, у зв`язку із чим грошове забезпечення позивача підлягало індексації) по 01 червня 2007 року (дата звільнення позивача зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби) суд позбавлений можливості, оскільки у наданих відповідачем документах відсутні усі вихідні дані, які впливають на розрахунок індексації, а доказів правомірності не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період відповідач не надав.

З урахуванням наведених вище норм права та перевищення порогу індексу споживчих цін у певні періоди з урахуванням даних Держкомстату, суд дійшов висновку, що за обставин у цій справі необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період, що безумовно залежать від індексу споживчих цін, порогу індексації, базового місяця та коефіцієнта індексації.

Згідно із частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 травня 2005 року №2713-IV (в редакції, чинній на час проходження служби позивачем) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Інструкцією про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 червня 1999 року №149, та прийнятою надалі Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203, визначено склад та умови виплати грошового забезпечення вказаній категорії осіб. При цьому пунктом 1.2 Інструкції №203 встановлено, що грошове забезпечення складається з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового забезпечення належать посадові оклади та оклади за спеціальним званням, а також оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні. Поряд з окладами грошового забезпечення в обов`язковому порядку виплачуються надбавки за вислугу років до окладів грошового забезпечення (далі - надбавки за вислугу років), щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавок за вислугу років) (далі - щомісячна 100-відсоткова надбавка), а також грошова допомога при звільненні.

Додаткові види грошового забезпечення (крім надбавок за вислугу років та щомісячної 100-відсоткової надбавки, інших надбавок і доплат, що мають обов`язковий характер) установлюються в залежності від фінансових можливостей підприємств установ (пункт 1.14 Інструкції №203).

Відповідно до підпункту 1.18 Інструкції №203 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які утримуються за рахунок коштів бюджету, у межах асигнувань, визначених у кошторисі доходів і видатків органу чи установи на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з пунктом 10.1 Інструкції №203 особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні органу або установи, виплачується матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Крім того, суд звертає увагу на те, що пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності з 01 січня 2008 року, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови №1294 і з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07 жовтня 2009 року №222 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України №222 та визнано таким, що втратив чинність наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 року №203.

Пунктом 1.4 Інструкції №222 встановлено, що грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначаються відповідно до чинного законодавства (пункт 1.5 Інструкції №222).

Як передбачено пунктом 9.1 Інструкції №222, особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває у розпорядженні, виплачується матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення: для оздоровлення в разі вибуття в чергову відпустку; для вирішення соціально-побутових питань за мотивованим рапортом.

При зміні умов грошового забезпечення впродовж календарного року особам рядового і начальницького складу, які отримали матеріальну допомогу за поточний рік до зміни умов грошового забезпечення, розмір матеріальної допомоги не перераховується.

Матеріальна допомога нараховується з: окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; надбавки за вислугу років; щомісячних надбавок і доплат постійного характеру, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, в якому здійснюється виплата матеріальної допомоги; премії, обчисленої як середньомісячна сума за попередні повні дванадцять календарних місяців (пункт 9.3 Інструкції №222).

З аналізу вище наведених норм слідує, що Інструкцією №203, яка була чинна до 23 листопада 2009 року, було передбачено лише виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, виплата якої здійснювалася одноразово, як правило, при наданні чергової відпустки. В подальшому, Інструкцією №222, яка набрала чинності 23 листопада 2009 року, було передбачено виплату матеріальної допомоги у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, а саме: для оздоровлення в разі вибуття в чергову відпустку та для вирішення соціально-побутових питань за мотивованим рапортом. При цьому, матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, яка була передбачена Інструкцією №203, так і матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення: для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, що передбачені Інструкцією №222, належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та такі нараховуються та виплачуються за рішенням керівника установи у межах отриманих установою асигнувань. Визначальним для вирішення питання про виплату таких допомог є факт перебування особи у відповідному періоді у щорічній відпустці та факт звернення такої особи до керівництва із відповідним рапортом про їх виплату.

Як слідує з довідки ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» від 23 березня 2022 року №4/1203-22/6-17 про одноразової додаткові види грошового забезпечення та індексацію грошового забезпечення та з пояснень, викладених у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення, передбачена Інструкцією №203, у липні 2001 року у сумі 216,00 грн, у грудні 2003 року у сумі 250,00 грн, у жовтні 2010 року у сумі 452,78 грн, у вересні 2009 року у сумі 409,33 грн, у березні 2007 року у сумі 627,15 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу у період з 1997 року по 2007 року не виплачувалась.

При цьому, відповідач вказує, що позивач у 2004 році при виході у чергову відпустку не подавав відповідні рапорти на виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, яка була передбачена пунктом 10.1 Інструкції №203, а тому така допомога у вказаний період не виплачувалась. Також зазначає, що у зв`язку з тим, що накази на виплату допомоги не видавались, допомога не виплачувалась.

Суд звертає увагу на те, що Інструкцією №203, яка була чинна до 23 листопада 2009 року, було передбачено лише виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, водночас Інструкцією №222, яка набрала чинності 23 листопада 2009 року, передбачено виплату двох різних видів матеріальної допомоги у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, а саме для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань. З урахуванням наведеного позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки та зобов`язання провести нарахування та виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки; визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірах: в жовтні 2005 року в сумі 458,78 грн, у вересні 2006 року в сумі 409,33 грн, в березні 2007 року в сумі 627,15 грн та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за жовтень 2005 року, за вересень 2006 року, за березень 2007 року з урахуванням окладу за штатною посадою з урахуванням підвищень посадових окладів; окладу за спеціальним званням; процентної надбавки за вислугу років; щомісячної 100-відсоткової надбавки; додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, які були встановлені особі рядового і начальницького складу за станом на 1 число місяця, у якому здійснюється виплата матеріальної допомоги, премій є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Інструкцією №203, яка була чинна у вказані роки, така допомога не була передбачена.

Крім того, позивач не надав суду доказів звернення із відповідними рапортами про виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки, передбаченої Інструкцією №203.

У позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин у період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року був чинним Указ Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/96 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ», згідно з яким встановлено, виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. При цьому, дана виплата у період дії вказаного Указу не пов`язувалася із відбуттям особи у відпустку або написанням будь-якого рапорту чи заяви, відтак позивач вважає, що в 1997-2004 він мав право на отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.

Суд не погоджується з вищенаведеними доводами позивача з огляду на те, що пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 1999 року №1510 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої системи» було установлено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи оклади за спеціальними званнями, надбавки, доплати та премії виплачуються у розмірах та порядку, що передбачені Указом Президента України від 04 жовтня 1996 року №926. Отже, Указ Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/96 поширювався на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи лише в частині виплати окладів за спеціальними званнями, надбавок, доплат та премії, і не поширювався на вказану категорію осіб в частині виплати матеріальної допомоги.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення за 1997-2007 роки та зобов`язання відповідача провести позивачу нарахування та виплату такої допомоги за 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки.

Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом та зазначає, що у даній справі спір виник щодо оплати праці та державних гарантій, встановлених законодавством (невиплати позивачеві матеріальної допомоги, що належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, доплати за несення служби у вихідні та святкові дні на території радіоактивного забруднення та індексації грошового забезпечення).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України; в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, та у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача із цим позовом не обмежується будь-яким строком.

З огляду на вищевикладені обставини у справі, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року, зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, з урахуванням висновків суду, в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року включно.

Зобов`язати Державну установу «Маневицька виправна колонія (№42)» здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 квітня 1997 року по 01 червня 2007 року включно, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Державна установа «Маневицька виправна колонія (№42)» (44600, Волинська область, смт Маневичі, вулиця Андрія Снітка, 25, ідентифікаційний код юридичної особи 08562660).

Суддя Ф.А. Волдінер