Справа № 460/433/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/433/22 пров. № А/857/11403/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року (суддя першої інстанції Дудар О.М., м. Рівне, повний текст складено 25.07.2022)

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправною бездіяльності, яка призвела до ненарахування та невиплати з 17.07.2018 щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання поновити виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлену ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язання провести з 17.07.2018 по дату ухвалення рішення суду нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 40% від прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду 07 лютого 2022 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 17.07.2018 по 27.06.2021 повернуто позивачу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 28 червня 2021 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої ст.37 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 28 червня 2021 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої ст.37 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн.

У позовній заяві позивач просила питання про витрати на професійну правничу допомогу вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог та повідомила, що докази фактично понесених витрат будуть подані протягом п`яти днів після винесення судом рішення у цій справі.

30.05.2022 представник позивача через засоби поштового зв`язку звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11900 грн.

Заява мотивована тим, що при прийнятті рішення судом не вирішено питання стягнення на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Не погодившись частково із додатковим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 . Просить скасувати оскаржене додаткове рішення 25.07.2022 в частині незадоволених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву, стягнувши з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11900 грн. В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та відповідають критерію складності справи. Крім того, відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення розміру заявлених до відшкодування таких витрат.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. Вказав, що заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу 11900 грн. є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. Обсяг наданих послуг адвокатом в суді першої інстанції не відповідає критерію реальності таких витрат. Крім того, зазначив, що суд не повідомив його прийняття додаткового рішення у справі.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивач подав заяву про розгляд справи без участі апелянта.

Відповідач надіслав лист про розгляд справи без участі представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Згідно із нормами частин першої, третьої-п`ятої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

За приписами пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застереження про необхідність компенсації вартості витрат на правову допомогу і подання доказів їх понесення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду було здійснене позивачем в позовній заяві.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 16.09.2021 №2021-09/1, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Яцкевичем І.І., додаткову угоду №1 від 01.03.2022, до договору про надання правової допомоги від 16.09.2021, акти виконаних робіт №Р-000012 від 24.01.2022, №Р-000015 від 25.01.2022, №Р-000020 від 16.05.2022 до договору від 16.09.2021 про надання правової допомоги з описом наданої допомоги та розрахунком витраченого часу, рахунками за надані послуги №Р-000012 від 24.01.2022, Р-000015 від 25.01.2022, Р-000020 від 16.05.2022, меморіалий ордер №@2PL581037.

Загальна сума гонорару адвоката згідно з актом приймання-передачі наданих послуг складає 11900,00грн.

Оплата послуг згідно з Додатковою угодою №1 до договору №2021-09/1 від 16.09.2021 про надання правової допомоги здійснюється на умовах та у строки, зазначені у виставленому рахунку на оплату надання праової допомоги.

Дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції зазначає, що в кожному із перерахованих документів міститься детальний опис усіх наданих послуг саме у цій справі, тобто наявні усі дані, які дають можливість ідентифікувати кожну надану послугу та прослідкувати взаємний зв`язок із даними спором.

Вказані докази є первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в даній справі.

Однак, з огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильноговисноку, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 11900 грн є неспівмірною та завищеною.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перелічивши надані позивачем докази у підтвердження витрат на правничу допомогу та зазначаючи про наявність цих документів в матеріалах справи, надав повну оцінку цим документам на предмет їх належності, допустимості та достатності щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, дослідив обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначений в тому числі в акті виконаних робіт, складність та якість складених документів, співмірність розміру витрат витраченому адвокатом часу, ціні позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що послуги у вигляді надання консультацій клієнту, пошук, аналіз, підбір норм законодавства та судової практики, окремо підготовка заяви про поновлення строку звернення до суду та подання такої заяви, вивчення та аналіз здобутих доказів є однією послугою, оскільки безпосередньо пов`язані з підготовкою позовної заяви і є її частиною.

При цьому, підготовку позовної заяви зазначено в якості окремої послуги, однак позивач не обґрунтовує необхідність витрачання 6 год часу на підготовку позовної заяви з урахуванням попередньо наданих послуг щодо отримання доказів та надання консультацій.

Отже, час для підготовки адміністративного позову та додатків до нього, на переконання суду апеляційної інстанції, є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Також суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом першої інстанції відповідача про надходження до суду вказаної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу із копіями документів на підтвердження витрат, а також докази повідомлення відповідача про прийняття такої заяви до розгляду. Суд першої інстанції ухвалив додаткове судове рішення за відсутності сторін у справі.

Отже, відповідач був позбавлений можливості висловити свою думку щодо обґрунтованості поданої заяви і заявити на цій стадії про зменшення заявленої до стягнення суми.

При цьому відповідач у запереченні на апеляційну скаргу зазначив, що розмір суми заявлений до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу є завищений, не відповідає критеріям співмірності.

При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, апеляційний суд враховує, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу.

Більше того, суд апеляційної інстанції відзначає, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, так як дана адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності (малозначна справа). У вказаній категорії справ є значна стала судова практика.

Також колегія суддів зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн, який є доведеним, документально обґрунтованим та правильно стягнутий судом першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене додаткове рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 31.10.2022