Справа № 120/2313/22-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

21 жовтня 2022 р. Справа №120/2313/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, у якій позивач просить суд: зобов`язати Відповідача виплатити належне ОСОБА_1 страхове пенсійне забезпечення по віку з 02.07.2020.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю стажу.

Ухвалою суду від 08.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження і призначено розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неодноразово зверталась до Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії, які не були розглянуті відповідачем. В листопаді 2021 отримала від відповідача лист від 19.11.2022 за №14219-13179/М-02/8-0200/21 від відповідача, згідно якого, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 04.03.1986 по 19.01.1987 в колгоспі "Правда"; з 01.11.1994 по 21.09.1995 в державному комунальному підприємстві-готельному комплексі "Дружба"; з 01.06.2010 по 30.12.2013 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Август-Мастер" відповідно до трудового договору від 01.06.2010 між ОСОБА_2 та ООО "Август-Мастер", з 17.03.2014 по 05.02.2015 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранд Лерон". Позивач вважає відмову в зарахуванні періодів трудової діяльності до трудового стажу, що занесено у її трудову книжку, як безпідставною та упередженою.

У встановлений судом строк Відповідачем подано відзив, відповідно до якого, представник зазначає, що у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 року: після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Угодою про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі-Угода) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі статтею 6 Угоди, для встановлення права на пенсію громадянам держав- учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності Угодою.

Обчислення пенсії проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність. Страховий стаж позивачки становить 22 роки 2 місяці 2 дні.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснено запит на перевірку факту роботи з 01.06.2010 по 30.12.2013 та з 17.03.2014 по 05.02.2015, запит №0200-0205-10/67804 від 25.10.2021.

З огляду на вищезазначене, відповідачем за відсутності необхідного страхового стажу у ОСОБА_1 , прийнято рішення від 28.10.2021 за № 21, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявами про призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за №1058- IV від 09.07.2003.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано відповідачем наступні періоди трудової діяльності, яка відображена в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 23.08.1979, зокрема:

- період роботи з 04.03.1986 по 19.01.1987 в колгоспі "Правда" (запис трудової книжки №9-№10), оскільки виправлення в даті наказу на прийняття та відсутня довідка про вихододні за даний період роботи;

- період роботи з 01.11.1994 по 21.09.1995 в державному комунальному підприємстві-готельному комплексі "Дружба" (запис трудової книжки №17-№18), оскільки в наказі про зарахування наявні виправлення, що не відповідає, як вважає відповідач, вимогам пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Позивач зазначає, що період її роботи підтверджують ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заявою засвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В. зареєстрованою в реєстрі за №2882, 2883 від 11.10.2021, в якій зазначено, що ОСОБА_5 працювала з 19.06.1989 в готелі "Дружба", який в 1994 році перейменували в АО "Лада-Сервіс" та була звільнена у зв`язку зі скороченням штату 21.09.1995 року.

- період роботи з 01.06.2010 по 30.12.2013 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Август - Мастер" відповідно до трудового договору від 01.06.2010 року між ОСОБА_2 та ООО "Август-Мастер". Зазначений період роботи підтверджує генеральний директор товариства з обмеженою відповідальністю "Август-Мастер" ОСОБА_6 (довідка не містить дати видачі та вихідного номеру). Відповідач вважає, що необхідно долучити довідки про сплату страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність;

- відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 17.03.2014 період роботи з 17.03.2014 по 05.02.2015 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранд Лерон". УПФУ вважає, в необхідності долучення довідки про сплату страхових внесків до відповідних фондів держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність.

Рішення від 28.10.2021 за №21, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на підставі її зави від 25.10.2021.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з діями Відповідача, звернулась до суду з даним адміністративним позовом. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із частинами 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням від 28.10.2021 за №21, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та до страхового стажу Позивача не зараховано наступні періоди трудової діяльності:

- відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1979 період роботи з 04.03.1986 по 19.01.1987 в колгоспі "Правда" (запис трудової книжки №9-10), оскільки виправлення в даті наказу на прийняття та відсутня довідка про вихододні за даний період роботи;

- відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 23.08.1979 період роботи з 01.11.1994 по 21.09.1995 в державному комунальному підприємстві-готельному комплексі "Дружба" (запис трудової книжки №17-18), оскільки в наказі про зарахування наявні виправлення, що не відповідає вимогам пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58;

- період роботи з 01.06.2010 по 30.12.2013 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Август - Мастер" відповідно до трудового договору від 01.06.2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Август-Мастер" ;

- відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 17.03.2014 період роботи з 17.03.2014 по 05.02.2015 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранд Лерон".

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06.10.2014 (далі Інструкція) згідно пункту 1.1 також зазначається, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

У свою чергу, порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Так, постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла в період заповнення трудової книжки позивача.

На даний час порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Окрім того, суд зауважує, що Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Пенсійний фонд не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з іншим, частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1(надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із нормами пункту 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Натомість доказів на предмет звернення відповідачем до підприємств та установ з метою перевірки обґрунтованості їх видачі матеріали справи не містять, а відповідачем вказані обставини не спростовано.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Таким чином, відповідач має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки відповідальність за недотримання трудового законодавства покладена на роботодавця.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії; в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Проаналізувавши матеріали справи, у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що періоди роботи з 04.03.1986 по 19.01.1987 в колгоспі "Правда" (запис трудової книжки №9-10); з 01.11.1994 по 21.09.1995 в державному комунальному підприємстві-готельному комплексі "Дружба" (запис трудової книжки №17-18); з 01.06.2010 по 30.12.2013 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Август - Мастер" відповідно до трудового договору від 01.06.2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Август-Мастер"; з 17.03.2014 по 05.02.2015 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранд Лерон", підлягають зарахуванню до трудового стажу ОСОБА_1 .

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фону України у Вінницькій області призначити та виплачувати саме з 02.07.2020 пенсію, суд зауважує, що статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, з врахуванням обставин, які зазначено судом у даному рішенні, а відповідно, позивач з відповідною заявою звернулась в Пенсійний фонд 25.10.2021, що і не заперечується сторонами.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Разом із тим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких просить ОСОБА_1 ..

Так, згідно з частиною першою вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми слідує, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту третього цієї постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З огляду на викладене, керуючись ст.9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та

Отже, беручи до уваги фактичні обставини даної справи, з метою найбільш ефективного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом:

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Вийти з межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 28.10.2021 за № 21, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

04.03.1986 по 19.01.1987 включно в колгоспі "Правда";

з 01.11.1994 по 21.09.1995 в державному комунальному підприємстві-готельному комплексі "Дружба";

з 01.06.2010 по 30.12.2013 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Август - Мастер" ;

з 17.03.2014 по 05.02.2015 в товаристві з обмеженою відповідальністю "Гранд Лерон".

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реїстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України У Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе,7, м. Вінниця, 21100, 3).

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар