Справа № 420/11970/22
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 листопада 2022 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині не нарахування та невиплати щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., встановленою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. В обґрунтування клопотання представник відповідача вказує, що додаткова винагорода не є складовою грошового забезпечення поліцейських, разом з тим є щомісячним платежем, який виплачується на підставі наказів начальника. Отже, про порушення права, що стало підставою для звернення позивача з цією позовної заявою позивачу мало бути відомо в день невиплати додаткової винагороди (не пізніше останнього дня місяця), тобто кожного першого числа наступного місяця, за який виплачувалась додаткова винагорода всім поліцейським, що несли службу/ виконували службові обов`язки. Крім того, розраховувати ОСОБА_1 на отримання виплати додаткової винагороди міг в день звільнення тобто 16.05.2022. Місяць після звільнення сплинув 16.06.2022, а позовна заява подана представником позивача 28.08.2022. Таким чином, позивачем порушено місячний строк звернення до суду щодо виплат додаткової винагороди, доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не надано.

Від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в яких представник позивача зазначає, що визначена постановою КМУ № 168 щомісячна додаткова винагорода є доплатою яка носить постійний характер і є складовою грошового забезпечення поліцейського. В разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право.

Крім того, представником позивача до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій представник позивача вказує, що звернення ОСОБА_1 до суду за захистом свого порушеного права в частині стягнення щомісячного додаткового виду грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 16.05.2022, яке є складовою його щомісячного грошового забезпечення (заробітної плати) не обмежується будь-яким строком.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Згідно ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Херсонській області № 245 о/с від 16.05.2022 року (а.с. 23, 53).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що в день звільнення ОСОБА_1 не було видано письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні.

При цьому, про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення при звільненні позивачу, ОСОБА_1 , було повідомлено ГУНП в Херсонській області листами від 18.07.2022 року та від 04.08.2022 року.

За таких підстав, враховуючи, що позовну заяву сформовано в системі «Електронний суд» 28.08.2022 року, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано в межах строку, визначеного чинним законодавством України.

Відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини у рішенні по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, де вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.75 p.), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення "Guerin v. France" від 29.07.98 p.) Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.98 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 120, 122, 123, 240, 243, 248 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включені до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя О.А. Левчук