Справа № 160/9748/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/9748/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року

в адміністративній справі №160/9748/22 за позовом Завідуючої Першою дніпровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року заяву завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Наталі Володимирівни щодо забезпечення її позову до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення моральної шкоди задоволено. Зупинено дію наказу начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Легостаєва Івана за №2993-к від 29.06.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », дата звільнення у якому змінена наказом №3017-к від 30.06.2022 року «З особового складу», до набрання законної сили судовим рішення у справі №160/9748/22.

Не погодившись з ухвалою суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання, та порушення судом норм процесуального права просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Наталі Володимирівни про забезпечення позову по справі №160/9748/22.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції з необґрунтованих підстав дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу №2993-к від 29.06.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », з огляду на те, що судом не враховано співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить суд позивач, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. На думку відповідача, забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення (наказу) роботодавця про звільнення працівника фактично є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що є неприпустимим та не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач вказав і про те, що, у даному випадку, суд першої інстанції не зазначив, в чому саме полягатиме ускладнення чи неможливість поновлення порушених прав або інтересів позивача, в чому будуть полягати її дії, направлені на відновлення її прав, не оцінив складність вчинення цих дій та витрат, що будуть пов`язані з відновленням прав позивача. Натомість, суд першої інстанції констатував, що в разі звільнення позивача у відповідача будуть наявні усі правові підстави для призначення на посаду завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори іншої особи. Вказане, на думку відповідача, свідчить про неспівмірність застосованих судом заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що вказує на порушення судом першої інстанції ч. 2 ст. 151 КАС України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом першої інстанції зупинено дію очевидно протиправного дисциплінарного стягнення, як акту індивідуальної дії, що у повній мірі відповідає вимогам чинного КАС України. Позивач також наголосив, що у випадку поновлення дії оскаржуваного рішення та виконання завідомо протиправного наказу №2993-к від 29.06.2022 про звільнення позивача з посади завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори, навіть у випадку винесення судового рішення про визнання даного рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та його скасування, поновлення права позивача на працю буде нереально реалізувати, оскільки, як визначено ст. 17 ЗУ «Про нотаріат» призначення на посаду завідуючого державною нотаріальною конторою здійснюється територіальними органами Міністерства юстиції України, і така посада є єдиною і аналогічної до неї у державній нотаріальній конторі немає. Таким чином, на думку позивача, після звільнення ОСОБА_1 , у відповідача будуть наявні усі правові підстави для призначення на посаду завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори іншої особи, яку, навіть у випадку поновлення позивача, ніхто не звільнить. Позивач вважає, що за вказаних обставин, невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта, може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист або навіть поновлення порушених прав позивача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Застосовуючи заходи забезпечення позову у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.4 ст.17 Закону України «Про нотаріат» призначення на посади державного нотаріуса, завідуючого державною нотаріальною конторою та звільнення з таких посад здійснюються територіальними органами Міністерства юстиції України. Наведене свідчить, що посада позивача є єдиною і аналогічною до неї посади у державній нотаріальній конторі немає, тобто у разі звільнення позивача, у відповідача будуть наявні усі правові підстави для призначення на посаду завідуючої Першої дніпровської нотаріальної контори іншої особи. Перебування позивача на лікарняному та фактичне не ознайомлення з оспорюваними наказами відповідача, рівно як і фактичне невиконання оспорюваного наказу відповідача в частині звільнення позивача, не убезпечує останню від укладення чи унеможливлення виконання рішення суду. Так само і вжиття визначених заходів забезпечення позову не перешкоджає правам та інтересам відповідача. Отже, враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача і третіх осіб, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, як поданого позову так і майбутнього його подання, та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.03.2020 року по справі № 1740/2484/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

З матеріалів справи встановлено, що до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Легостаєва Івана за №2993-к від 29.06.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », дата звільнення у якому змінена наказом №3017-к від 30.06.2022 року «З особового складу», до набрання законної сили судовим рішення у справі №160/9748/22, суд першої інстанції дійшов враховуючи доводи позивача про те, що посада позивача є єдиною і аналогічних до неї посади у державній нотаріальній контрі немає, тому у разі звільнення позивача, у відповідача будуть наявні усі правові підстави для призначення на посаду завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори іншої особи.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведені доводи позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки не врегулювання спеціальним законом процедури щодо поновлення останнього на посаді, яку він обіймав до звільнення, яке визнане незаконним, є підставою згідно зі статтею 7 КАС для застосування закону, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). За вказаних обставин, у разі вирішення спору про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді застосуванню підлягали б положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Із зазначеного слідує, що у випадку якщо позивача буде звільнено на підставі наказу начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Легостаєва Івана за №2993-к від 29.06.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », дата звільнення у якому змінена наказом №3017-к від 30.06.2022 року «З особового складу», та судовим рішенням у даній справі буде визнано протиправним та скасовано зазначений наказ, позивач підлягатиме поновленню на посаді, з якої його було звільнено незалежно від того чи є вільною спірна посада або на неї працевлаштовано іншу особу.

До того ж та обставина, що у разі звільнення позивача до вирішення спору щодо законності наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, на його посаду може бути призначена інша особа, не є безумовною та достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції не зазначив, в чому саме полягатиме ускладнення чи неможливість поновлення порушених прав або інтересів позивача, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення його прав, не оцінив складність вчинення цих дій та витрат, що будуть пов`язані з відновленням прав позивача. Натомість, суд першої інстанції лише констатував, що в разі звільнення позивача на його посаду буде призначено іншу особу.

Вказані обставини свідчать про передчасність та необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову в межах спірних правовідносин.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 13 липня 2022 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 липня 2022 року по справі №160/9748/22 скасувати.

В задоволенні заяви Завідуючої Першою дніпровською державною нотаріальною конторою Водолазської Наталії Володимирівни про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав та в порядку, визначених ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов