Справа № 360/1696/22
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2022 року Справа № 360/1696/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду року надійшов адміністративний позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» (далі позивач, ПП «Первомайське АТП-СВ») до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову від 02 лютого 2022 року № 222958 про застосування адміністративно-господарського штрафу, складену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Д. Гриньовим відносно Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ».

Обгрунтовуючи позовні вимоги представником позивача зазначено, що 29 грудня 2021 року співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 1312 ПЕ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ПП «Первомайське АТП СВ», в результаті якої виявлено порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк Нижнє», а саме: у водія автобуса відсутні розклад руху та квитково - касовий лист, що є порушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Представник позивача зазначив, що водій ОСОБА_1 під час перевірки мав та пред`явив розклад руху автобусів: режим перевезень з роботою щоденно № 463 «Нижнє Сєвєродонецьк», затверджений директором Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження облдержадміністрації Шелест С.Г. від 09.11.2016 та надавав квитково - касовий лист для міського та приміського сполучення.

Співробітники Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки вказані документи не були прийняті до уваги з підстав того, що розклад руху автобусів повинен бути оновлений, так як минуло вже більше 5 років.

За результатами перевірки складено акт № 330022 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29 грудня 2021 року.

02 лютого 2022 року в.о. начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Дмитро Гриньовим була винесена постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу № 222958 про стягнення з ПП «Первомайське АТП-СВ» адмінстративно господарського штрафу у сумі 17000,00 грн за виявлене порушення: перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 цього Закону, а саме розкладу руху, квитково-касового листа.

Щодо притягності до відповідальності за відсутність квитково-касового листа, представник позивача вказав, що на момент перевірки наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.05.2000 № 279, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.2000 за № 369/4590, який визначав порядок ведення квитково-касових листів, втратив чинність згідно наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006), відтак вимога щодо наявності квитково-касових листів необгрунтована.

Представник позивача вважає, що постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу від 02.02.2022 № 222958, винесена безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України.

Державна служба України з безпеки на транспорті позовних вимог не визнала про що надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначав, що 29 грудня 2021 року при перевірці додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом транспортного засобу марки MERCEDES -BENZ 1312 ПЕ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить позивачу ПП «Первомайське АТП СВ», інспекторами виявлено порушення перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За наслідками перевірки складений акт № 330022 від 29.12.2021, згідно з яким під час перевірки виявлено порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк-Нижнє» у водія автобуса відсутні розклад руху та квитково-касовий лист. Водій транспортного засобу акт підписав.

Відповідно до вимог статті 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи

на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідач вказує, що ним не оспорюється факт наявності/відсутності (порушення) договору на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування №2016 від 16.01.2014, додаткова угода до договору від 16.01.2014 №2016.

При цьому, відповідач звертає увагу, що пунктом 2.1.3 договору №2016 від 16.01.2014 визначено, що «...з метою забезпечення рівних умов роботи всіх перевізників на даному маршруті переглядати схему, характеристику та розклад руху на маршруті у відповідності до норм чинного законодавства». Пункт 2.2.3 договору: забезпечити додержання водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Щодо твердження позивача, що на момент перевірки було скасовано наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.05.2000 №279, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.06.2000 за № 369/4590, відповідач зазначає, що приписи статті 39 Закону№ 2344-ІІІ зобов`язують водія автобуса мати при собі та пред`являти на вимогу, зокрема, квитково-касовий лист.

Квитково-касовий лист - це документ, який є підставою для обліку транспортної роботи, роботи водіїв та списання витраченого пального на загальний пробіг автобуса, а також для взаєморозрахунків між перевізником i замовником на надання транспортних послуг.

Зауваження позивача щодо втрати чинності нормативно правовим актом, який затверджує форму цього документу, є слушними, оскільки відсутність затвердженої форми і змісту вказаного документа ставить перевізника у невизначене становище і ускладнює належне виконання вимог Закону № 2344-ІІІ.

Разом з тим, вказана норма Закону є чинною і обов`язковою для виконання. При цьому, позивач як добросовісний суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік наданих послуг і отриманих коштів.

З огляду на наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 19 серпня 2022 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що Приватне підприємство «Первомайське АТП-СВ» зареєстровано як юридична особа, , місцезнаходження: Луганська область, Попаснянський район, м.Золоте, вул.Луначарського, буд.9, основним видом економічної діяльності є, зокрема, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

29 грудня 2021 року відповідно до направлення на перевірку № 014109 від 27.12.2021 державними інспекторами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт суб`єктами господарювання.

Під час проведення рейдової перевірки, виявлено, що автотранспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 1312 ПЕ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ПП «Первомайське АТП-СВ», водій ОСОБА_1 , здійснювалось перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк -Нижнє» без належним чином оформлених документів, перелік яких визначений ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, без розкладу руху і квитково-касового листа.

За результатами перевірки складений акт №330022 від 29.12.2021 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

З обставин справи вбачається, не заперечується відповідачем у відзиві на позов, що під час перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_1 надавався інспекторам розклад руху автобусів за маршрутом №463 «Нижнє Сєвєродонецьк», затверджений директором Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження облдержадміністрації Шелест С.Г. від 09.11.2016 та квитково - касовий лист для міського та приміського сполучення, які не були прийняті інспекторами до уваги у зв`язку із спливом терміну дії.

02 лютого 2022 року на підставі акта перевірки №330022 від 29.12.2021 в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Д.Гриньовим винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №222958 про стягнення з ПП «Первомайське АТП-СВ» адмінстративно господарського штрафу у сумі 17 000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу №222958 від 02.02.2022 року була отримана позивачем 03.02.2022.

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, до якого входить управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001, відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до статті 29 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 3 Порядку № 1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Суд зазначає, що перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, визначений статтею 39 Закону №2344-III.

Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно із частиною другою 39 Закону №2344-III, документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для складання акту №330022 від 29.12.2021 стало те, що в ході перевірки транспортного засобу, яке належить ПП «Первомайське АТП-СВ», на момент перевірки були відсутні документи передбачені статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: розклад руху та квитково-касовий лист.

Щодо вітсутності розкладу руху.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 №278, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703, затверджений Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту (далі - Порядок №278).

Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити:

водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень,- таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України.

Розділом ІІ Порядку №278 визначені вимоги до паспорта маршруту.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №278 паспорт маршруту включає: схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

У паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку №278 розклад руху автобусів включає:

2.4.1. Для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у режимі маршрутного таксі: номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

2.4.2. Для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у звичайному та експресному режимі руху: номер рейсу (маршруту);час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

2.4.3. Для міжміських маршрутів регулярних перевезень: номер рейсу; час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

2.4.4. Для автобусних маршрутів регулярних спеціальних перевезень:час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.

Відповідно до пунктів 3.1-3.4 Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженимнаказом Міністерства інфраструктури України від 15.07.2013 року № 480 (далі - Порядок № 480), розклад руху є необхідною частиною організації перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Отже, вищенаведенми нормами Порядку №278 встановлено, що розклад руху є однією із складових паспорту маршруту, який має бути у водія під час здійснення усіх видів перевезень, який пред`являється водієм під час здійснення перевезень пасажирів для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті. При цьому обов`язок забезпечити водія копією затвердженого організатором розкладу руху автобусів покладений на автомобільного перевізника.

Позивач у розумінні статті 29 Закону № 2344-ІІІ є автомобільним перевізником.

Так, 16.01.2014 між між Управлінням інфракструктури та туризму Луганської обласної державної адміністрації (організатор) та ПП «Первомайське АТП-СВ» (перевізник), у відповідності до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», інших нормативних актів, що регулюють процеси перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах, та Протоколу обласного конкурсного комітету №138 від 25.12.2013, укладений договір №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування.

Пунктом 1.1. договору від 16.01.2014 №2016 визначено, що організатор надає право, а перевізник бере на себе зобов`язання на здійснення перевезень пасажирів у період з 18.01.2014 по 17.01.2019 на постійному приміському (міжміському) внутрішньо обласному автобусному маршруті загального користування та на умовах визначених даним договором та іншими нормативними актами: маршрут № 463 «Нижнє - Сєвєродонецьк АС» постійно, щоденно .

08.11.2018 між сторонами укладена додаткова угода №10 до договору від 16.01.2014 №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньообласному) автобусному маршруті загального користування між Департаментом регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації (організатор) та «ПП Первомайське АТП-СВ» (перевізник).

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №10 до договору від 16.01.2014 №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування, визначено, що дія договору продовжується на 5 років до 17.01.2024.

Отже, ПП «Первомайське АТП-СВ» є автомобільним перевізником до 17.01.2024.

Щодо доводів відповідача про необхідність оновлення розкладу руху.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розклад руху був наданий водієм під час перевірки та міститься в матеріалах справи.

В той же час, відповідачем за наслідками розгляду наданого розкладу руху зроблений висновок про те, що надані позивачем документи не відповідають вимогам законодавства в частині терміну дії та необхідністю оновлення розкладу руху.

Розділом IV Порядку №278 встановлені строки дії паспорта маршруту.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 278 паспорт автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень оформлюється на строк дії договору про перевезення пасажирів між замовником послуг та перевізником.

Пунктом 4.2 Порядку № 278 передбачено, що у разі продовження строку дії договору про перевезення паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень переглядається комісією, зазначеною в пункті 2.9 розділу II цього Порядку, на відповідність умовам перевезень. За результатами перегляду комісія складає акт про можливість подальшого застосування паспорта, який підшивається до паспорта маршруту.

Акт відповідності паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень умовам перевезень складається комісією, утвореною відповідним організатором перевезень, до складу якої входять представники відповідного організатора перевезень, Державної служби України з безпеки на транспорті, перевізника, замовника послуг, Державтоінспекції (пункт 2.9 Порядку №278) .

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №278 після складання акта про можливість подальшого застосування паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень він подається організатору перевезень для внесення відповідних змін до журналу обліку погоджених паспортів маршрутів регулярних спеціальних перевезень.

Відповідно до пункту 4.4 Порядку №278 паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень з періодичністю не рідше ніж раз на два роки підлягають перегляду відповідними організаторами перевезень та підрозділами Державтоінспекції на предмет відповідності відомостей, внесених до паспорта маршруту, вимогам безпеки та умовам перевезень. За результатами перегляду складається відповідний акт, який підшивається до паспорта маршруту.

Відповідно до пункту 5.1 Порядку паспорт маршруту регулярних перевезень перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права на обслуговування маршруту або з яким розірвано договір про організацію перевезень чи анульовано дозвіл на перевезення пасажирів, є нечинним.

Суд звертає увагу, що зі змісту норм Порядку №278 слідує, що маршрути поділяються на: міські та приміські маршрути регулярних перевезень, що працюють у режимі маршрутного таксі; міські та приміські маршрути регулярних перевезень, що працюють у звичайному та експресному режимі руху; міжміські маршрутів регулярних перевезень; автобусні маршрути регулярних спеціальних перевезень.

В залежності від типу маршруту, визначений і порядок розроблення та погодження паспорту паршруту.

Зміст пунктів 4.1-4.4 Порядку №278 дає підстави для висновку, що вказаний порядок стосується перевізників, які здійснють регулярні спеціальні перевезення, між тим між позивачем і організатором перевезень укладений договір на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування.

Відтак, зважаючи, що вказаний Порядок №278 містить вимоги щодо перегляду паспорту у разі продовження строку дії договору тільки за регулярними спеціальними перевезеннями, суд вважає, що відповідач безпідставно поширює такі вимоги на позивача, який здійснює регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському автобусному маршруті та вимагає перегляду розкладу руху в частині строку його дії.

На підставі викладеного, висновок відповідача щодо відсутності під час перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк-Нижнє» у водія автобуса ПП «Первомайське АТП-СВ» не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо висновку відповідача про відсутність квитково-касового листа.

Наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279 (далі - наказ № 279), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 червня 2000 року за №369/4590, було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком №13 до якої було затверджено форму квитково-касового листа.

Згідно наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 втратив чинність.

Суд зазначає, що згідно положень статтей 39, 60 Закону №3492 відповідальність у перевізника виникає у випадку відсутності у водія автобусу, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду (крім міських перевезень), інших документів, передбачених законодавством України.

Наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року №279 передбачався порядок реєстрації та ведення товарно-касової книги, яка оформлялась на кожну господарську одиницю та складалась з квитково-касових листів, виготовлених з надрукованими серією та номером. Додатком 13 до наказу №279 була передбачена форма квитково-касового листа.

Натомість, у зв`язку з внесенням змін до законодавства наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 визнано таким, що втратив чинність.

Таким чином, на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення.

Отже, на думку суду, приписи частини другої статті 39 Закону №3492 є нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 02 вересня 1995р.).

Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Оскільки на законодавчому рівні встановлено затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Окрім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першоюстатті 139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (частина третястатті 139 КАС України).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 2481,00 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями2,8,9,19,20,32,72,77,90,91,94,132,139,241-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» (, місцезнаходження: 93295, Луганська область, Попаснянський район, м.Золоте, вул. Луначарського, буд.9) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м.Київ, просп. Перемоги, 14) про визнання протиправною та скасування постанови від 02 лютого 2022 року № 222958 про застосування адміністративно-господарського штрафу, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Луганській області від 02 лютого 2022 року № 222958 про застосування адміністративно - господарського штрафу відносно Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімсот одна гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Захарова