Справа № 120/6926/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 жовтня 2022 р. Справа № 120/6926/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого рішення управління Пенсійного фонду, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог та зазначає, що відповідно до норм статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено коло осіб, які за певних умов матимуть право на отримання пенсії в разі втрати годувальника. Даними нормами визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, на момент звернення із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, позивач не досягла необхідного віку, у зв`язку з чим їй відмовлено у задоволенні заяви.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 27.07.2022 року звернулась до управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника.

За результатом розгляду заяви, управління 03.08.2022 року прийняло рішення № , яким відмовило позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, з підстав того, що позивач станом на день звернення із вказаною заявою не є особою з інвалідністю та не визнана непрацездатною особою, оскільки не досягла передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" віку - 60 років.

Не погоджуючись з таким рішенням управління позивач звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України).

Відповідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Нормами статті 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено умови призначення пенсії по втраті годувальника, згідно яких пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Статтею 33 зазначеного закону визначено члени сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Крім того, даною статтею розкрито поняття непрацездатних членів сім`ї, якими вважаються серед інших: - батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Вказане кореспондується з нормами статті 1241 Цивільного кодексу України, яким визначено вичерпний перелік непрацездатних осіб, а саме: - непрацездатними вважаються особи, які досягли статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Також слід звернути увагу на норми частини 3 статті 75 Сімейного кодексу України, якими визначено, що непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи.

Нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.

Пунктом 3 частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, […] пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, […]. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно вказаного закону непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено умови призначення пенсії за віком, згідно яких особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу.

Отже, даною нормою чітко встановлено пенсійний вік у розмірі 60 років.

Як стверджує позивач, що вона отримує пенсію повіку зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" та має посвідчення постраждалої від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії, у зв`язку з чим є непрацездатною особою, а тому має право на призначення пенсії по втраті годувальника не у 60 років а на момент її звернення до управління з відповідною заявою, тобто у 59 років та 4 місяці.

З даного приводу суд зазначає, що статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" закріплено право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку лише для одного виду пенсії, а саме для призначення пенсії за віком.

Разом з тим, законодавцем не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зі зменшенням пенсійного віку для осіб яким призначається такий вид пенсії.

Окремо слід звернути увагу, що отримання особою пенсії за віком на пільгових умовах, не свідчить про її непрацездатність в розумінні як статті 1241 Цивільного кодексу України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" так і норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", дані обставини встановленні судом та стороною позивача не спростованні.

Підсумовуючи зазначене, суд прийшов до переконання, що позивач звернувшись до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника у віці 59 років 4 місяці, вчинила передчасні дії щодо такого звернення, оскільки законне право на отримання даного виду пенсії ОСОБА_1 набуде лише після досягнення 60 річного віку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович