Справа № 560/5993/22
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5993/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

01 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області ОСОБА_1 у частині незарахування до стажу державної служби періоду служби в армії з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року та періоду роботи землевпорядником Вишнівчицької сільської ради з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період служби в армії з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року та період роботи на посаді землевпорядника Вишнівчицької сільської ради з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 29 серпня 2012 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за вислугу років як працівник освіти відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою довільної форми від 24.12.2021 року, у якій просив перевести його на інший вид пенсії та призначити пенсію державного службовця. До заяви додав копії: трудової книжки, рішення Чемеровецької селищної ради про реорганізацію (ліквідацію) Вишнівчицької сільської ради, довідку про проходження строкової військової служби, мандату, наказу делегата комсомольської конференції, наказу Міністерства культури № 917, рішення сесії про обрання депутатом, свідчень про догляд за батьком, заяви про надання довідки про заробітну плату.

Листом від 11.01.2022 року № 459-12423/К-03/8-2200/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що його страховий стаж становить 38 років 3 місяці 12 днів (враховано по 30.04.2015 року), стаж на посадах державної служби відсутній. Водночас зазначено, що строкова військова служба з 09.11.1977 року по 02.11.1979 року не враховано до стажу державної служби для визначення права на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII. Зарахування зазначеного періоду до стажу державної служби здійснювалося відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (а також додатку до нього), який з 01 травня 2016 року втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229. Вказує, що оскільки позивач не має 20 років стажу державної служби та станом на 01.05.2016 року не займав посаду державного службовця, тому права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не має.

За змістом трудової книжки ОСОБА_1 :

- з 01.09.1974 року по 23.07.1977 року - навчання у Кутковському ПТУ № 1;

- з 06.09.1977 року по 31.10.1977 року - робота електромонтером другого розряду;

- з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року - служба у лавах радянської армії;

- з 01.02.1980 року по 20.08.1980 року - робота в колгоспі на посаді електрика;

- з 01.09.1980 року по 09.11.1987 року - займав посаду тренера в ДЮСШ Чемеровецького райкомітету ДСО "Колос";

- з 10.11.1987 року по 01.07.2004 року - займав посаду директора Вишнівчицького сільського будинку культури;

- з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року - займав посаду землевпорядника Вишнівчицької сільської ради.

Позивач, вважаючи порушеними його права на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, до 01 травня 2016 року суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII, втратив чинність.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 466/6057/17.

Як вже зазначалось вище, відповідач не врахував до стажу державної служби період служби позивача в армії з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями абзацу другого пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що чинне законодавство містить імперативну норму про зарахування часу проходження військової служби до державної служби.

Оскільки позивач у період з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року проходив військову службу, відтак, відповідач протиправно не зарахував позивачу вказаний період до стажу державної служби.

Разом із тим суд відхиляє доводи позивача про зарахування періоду проходження військової служби у пільговому обчисленні, як безпідставні.

Відповідачем також не зараховано до стажу державної служби період роботи позивача з 10.11.1987 року по 01.07.2004 року на посаді директора Вишнівчицького сільського будинку культури.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, який діяв у спірний період, регламентовано, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання; на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах, що згідно з чинним законодавством здійснюють державний нагляд за охороною праці; на посадах спеціалістів кримінально-виконавчої системи (установи виконання покарань, слідчі ізолятори, підрозділи кримінально-виконавчої інспекції), які не мають спеціальних звань; на посадах керівних працівників і спеціалістів апарату Національного банку України, Республіканського банку Криму, управління по місту Києву та Київській області, обласних управлінь Національного банку України; на посадах керівних працівників і спеціалістів Фонду соціального захисту інвалідів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя; на посадах керівних працівників і спеціалістів Державної інспекції навчальних закладів при Міністерстві освіти України; на посадах керівних працівників і спеціалістів Державного архіву при Раді міністрів Автономної Республіки Крим; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 1 Закону України "Про культуру" працівник культури (працівник у сфері культури) - професійний творчий працівник або працівник закладу культури чи інша фізична особа, яка провадить діяльність у сфері культури.

Із аналізу положень Порядку № 283 та статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" слідує, що серед посад, робота яких зараховується до стажу державної служби, відсутні посади працівників у сфері культури, у тому числі директора сільського будинку культури.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, відповідач правомірно не зарахував до стажу державної служби період роботи позивача з 10.11.1987 року по 01.07.2004 року на посаді директора Вишнівчицького сільського будинку культури.

Щодо зарахування до стажу державної служби позивачу періоду з 01.07.2004 року по 03.05.2006 року роботи депутатом Вишнівчицької ради народних депутатів, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11 липня 2002 року № 93-IV час роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судова колегія звертає увагу ОСОБА_1 , що у трудовій книжці позивача відсутній запис про зайняття ним у період з 01.07.2004 року по 03.05.2006 року посади депутата Вишнівчицької ради народних депутатів. Архівний витяг з протоколу першої сесії сільської ради села Вишнівчик та архівна копія рішення № 1 сільської ради села Вишнівчик, у яких зазначено прізвище позивача, датуються, відповідно, 19 квітня 2002 року та 28 серпня 2003 року, що не стосується спірного періоду.

Тому суд вказує на відсутність підстав для зарахування позивачу до стажу державної служби періоду роботи депутатом Вишнівчицької ради народних депутатів з 01.07.2004 року по 03.05.2006 року.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

У свою чергу статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлено, що до сьомої категорії відносяться посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Відповідно до записів із трудової книжки позивача, він з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року займав посаду землевпорядника Вишнівчицької сільської ради.

Відповідно до архівної копії, сформованої 15 лютого 2022 року, рішенням Вишнівчицької сільської ради № 7 від 23 червня 2006 року затверджено обов`язки та права спеціаліста-землевпорядника сільської ради, який згідно з пунктом 1, виконує основні обов`язки, передбачені статтею 8 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Оскільки посада землевпорядника сільської ради, яку позивач займав у період з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року, згідно з статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", віднесена до сьомої категорії посад в органах місцевого самоврядування, вказаний період зараховується до стажу державної служби.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.05.2018 р. справа №351/1792/17.

Тому позовні вимоги у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи землевпорядником сільської ради з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року підлягають задоволенню.

З урахуванням спірних періодів, стаж державної служби позивача становить менше 20 років.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, однією із яких є необхідний стаж державної служби (10 років для осіб, що станом на 01 травня 2016 року займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі).

Оскільки позивач станом на 01 травня 2016 року не займав посади державної служби і у нього відсутній необхідний стаж державної служби (20 років), суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу".

Окрім того, суд першої інстанції правильно зазначив щодо необхідності зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період служби в армії з 09.11.1977 року по 06.11.1979 року та період роботи на посаді землевпорядника Вишнівчицької сільської ради з 03.05.2006 року по 09.04.2015 року.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.