Справа № 640/13354/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року, суддя Аблов Є.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Київській області Нєбитова А.В. №105о/с від 13 квітня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області на підставі пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням;

- поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області;

- стягнути з Головного управління національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2021 року по дату ухвалення судового рішення, з урахуванням проведених виплат;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення в цій справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам законодавства, а відтак звільнення з посади є незаконним. Також, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ містить посилання на рапорт ОСОБА_1 від 12.04.2021 про звільнення за власним бажанням, а також на довідку від 13.04.2021, проте позивач звільнений не за власним бажанням. Крім того, на думку позивача, йому не була надана можливість працювати два тижні як-то вимагають приписи ст. 38 КЗпП України та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП в Київській області №43-о/с від 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнято на службу в органи Національної поліції України.

Наказом начальника ГУНП в Київській області Нєбитова А.В. №105 о/с від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з посади старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області на підставі п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням.

Вважаючи вказаний наказ в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIІI.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIІI поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону №580-VIІI призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною першою статті 77 Закону №580-VIІI встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Відповідно до частин другої та третьої статті 77 Закону №580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно зі статтею 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).

Підпунктом "ж" пункту 63 Положення №114 передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року №21-241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У зазначеному рішенні судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема слід уважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 22 жовтня 22 жовтня 2019 року у справі №804/4997/17, від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16.

Таким чином, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Як убачається із матеріалів справи, наказом начальника ГУНП в Київській області Нєбитова А.В. №105 о/с від 13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з посади старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області на підставі п. 7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням.

Підставою для звільнення позивача був рапорт від 12.04.2021 року про звільнення за власним бажанням. Зазначений рапорт містить резолюцію начальника ГУНП в Київській області полковника поліції Нєбитова А.В. з записом "До наказу", проте не місить дати.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що рапорт позивача взагалі не місить дати його подання та дати з якої ОСОБА_1 просить звільнити його зі служби в поліції.

Отже, під час звільнення позивача зі служби, відповідачем було допущено грубі порушення вимог чинного законодавства України, які стосуються законності та правомірності звільнення зі служби, чим було порушено права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездідяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було звільнено зі служби в Національній поліції з порушенням вимог чинного законодавства, тому наказ №105о/с від 13 квітня 2021 року є незаконним, так як прийнятий не у спосіб, що визначений законом України, є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на службі на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області з 14 квітня 2021 року.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 4 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Пункти 2 та 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" передбачають, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Міністерству внутрішніх справ за погодженням з Міністерством соціальної політики та Міністерством фінансів затвердити у двотижневий строк порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. За № 669/28799 (далі - Порядок №260) при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

У відповідності до п. 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Київській області розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці проходження служби перед звільненням становить за лютий 2021 року - 11 022,25 грн (28 календарних днів), за березень 2021 року - 11 105,02 грн (31 календарний день).

Таким чином, середньооденне грошове забезпечення позивача - 375,04 грн (22127,27 грн (грошове забезпечення за останні два місяці проходження служби перед звільненням)/59(кількість відпрацьованих календарних днів перед звільненням)).

Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 14 квітня 2021 року по 01 листопада 2022 року у календарному обчисленні становить 567 дні.

Отже, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 212 647,68 грн (375,04 х 567).

Зазначена сума вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача - Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач самостійно виявив бажання звільнитися та написав рапорт на звільенення за власним бажанням, то колегія суддів вважає, що такі доводи є помилковими.

Так в ході апеляційного розгляду справи представник відповідача не змогла надати докази того, коли саме було написано рапорт позивачем, чому в ньому відсутня дата з якої позивач просить звільнити його зі служби, підстави звільнення, як того вимагає чинне законодавство.

Посилання на пояснення свідків, на думку суду, є безпідставними, оскільки у рапорті відсутні будь-які дані щодо дати подання рапорту, дати звільнення, причини звільнення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2022 року року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону (ч.2 ст.317 КАСУ).

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Київській області Нєбитова А.В. №105о/с від 13 квітня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області на підставі пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області з 14 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 квітня 2021 року по 01 листопада 2022 року у розмірі 212 647,68 грн (двісті дванадцять тисяч шістсот сорок сім гривень шістдесят вісім копійок).

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за 1 місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 01 листопада 2022 року.