Справа № 140/3260/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3260/22 пров. № А/857/12412/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року(суддя Сорока Ю.Ю., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління ДПС у Волинській області, Державне підприємство "Волиньвугілля" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернувсядо суду з адміністративним позовом до Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості(далі Нововолинська МФ ВОЦЗ), в якому просив: визнати протиправними дії Нововолинської МФ ВОЦЗ щодо відмови в зарахуванні, для призначення допомоги по безробіттю, страхового стажу за періоди з лютого 2018 року по січень 2019 року; зобов`язати Нововолинську МФ ВОЦЗ провести перерахунок та виплату допомоги по безробіттю відповідно до статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі Закон №1533-III) з врахуванням страхового стажу та сплачених із заробітної плати страхових внесків за період з лютого 2018 року по січень 2019 року, з врахуванням виплачених сум за період з березня 2019 року по лютий 2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звертався до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою про здійснення перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу за період роботи з лютого 2018 року по січень 2019 року у ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля". Проте, відповідач відмовив у проведенні перерахунку допомоги по безробіттю, у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу для перерахунку такої допомоги періоду роботи з лютого 2018 року по січень 2019 року через відсутність даних про сплату страхових внесків.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Державний реєстр) з ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" не сплачено єдиний соціальний внесок за вказаний період, що також підтверджується даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5, долучених позивачем до позову. Вказує, що допомога по безробіттю обчислюється виходячи з даних про страховий стаж безробітного, який виникає в разі сплати страхових внесків. Зазначає, що центр зайнятості не здійснює контролю за сплатою єдиного соціального внеску, не проводить зарахування періоду роботи до страхового стажу та у своїй роботі керується виключно даними Державного реєстру. Також покликається на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Відповідач та інші учасники справи правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 в період з 20.11.2007 по 31.01.2019 працював на ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля", що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .

Позивач 31.01.2019 звільнений на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля".

ОСОБА_1 28.02.2019 28.02.2019 звернувся до Нововолинської МФ ВОЦЗ за сприянням у працевлаштуванні та згідно наказу Нововолинської МФ ВОЦЗ від 28.02.2019 НТ190228 позивачу надано статус безробітного з 28.02.2019.

Позивачем 28.02.2019 подано заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом Волинського обласного центру зайнятості №НТ190307, 07.03.2019 на підставі частин 2, 4 статті 22, частини 3 статті 23 Закону №1533-111, пунктів 3 та 9 розділу II Порядку №613 прийнято рішення про призначення позивачу допомоги по безробіттю, як застрахованій особі без урахування страхового стажу строком 360 календарних днів з 07.03.2019 по 29.02.2020.

З 07.03.2019 розпочато виплату допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі 610 грн. відповідно до Постанови «Про мінімальний розмір допомоги по безробіттю», затвердженої Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 12.09.2018 року №175.

Згідно наказу Волинського обласного центру зайнятості №НТ200302 ОСОБА_1 02.03.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю.

позивач 18.02.2022 звернувся до Нововолинської МФ ВОЦЗ із заявою про здійснення перерахунку допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу за період роботи з лютого 2018 року по січень 2019 року у ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля".

Нововолинська МФ ВОЦЗ листом від 03.03.2022 №267/26/6 відмовила у проведенні перерахунку допомоги по безробіттю, у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу для перерахунку такої допомоги періоду роботи з лютого 2018 року по січень 2019 року через відсутність даних про сплату страхових внесків.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з лютого 2018 року по січень 2019 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися та сплачувались страхові внески, тому цей період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, що зумовлює висновок про наявність у позивача права на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою статті 23 Закону №1533-ІІІ.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом №1533-ІІІ.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1533-ІІІ загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною першою статті 4 цього Закону встановлено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю.

За правилами статті 22 Закону №1533-ІІІ право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш, як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Отже, страховий стаж обчислюється, як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

За змістом пункту 14 частини першої статті 1 Закону №1533-III страхові внески це кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-V).

Водночас у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята статті 9 Закону №2464-VI)

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Пенсійний фонд України є органом, уповноваженим відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (стаття 1 Закону №2464-VI).

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті, незалежно від фінансового стану платника, і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Водночас особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Таким чином, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Також механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Несплата роботодавцем обов`язкових страхових внесків не є підставою для позбавлення застрахованої особи права на отримання соціальних гарантій у випадку настання страхового випадку.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №752/20612/17.

Колегія суддів звертає увагу, що фактично, внаслідок невиконання ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" обов`язку по сплаті страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності (отримання належного матеріального забезпечення на випадок безробіття), що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, передбаченим статтею 46 Конституції України.

З лютого 2018 року по січень 2019 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої нараховані та сплачені страхові внески, що підтверджується Довідкою про доходи №411 від 23.03.2022 ДП Шахта №9Нововолинська (а.с. 14).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за період з лютого 2018 року по січень 2019 року був включений до поданої ВП "Шахта №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" звітності "Про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", про що зазначено у листі ГУ ДПС у Волинській області від 04.05.2021 №1685/6/03-20-24-03 .

Відтак, спірний період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , що зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на виплату допомоги по безробіттю в розмірі, визначеному частиною першою статті 23 Закону №1533-ІІІ.

Крім цього, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із адміністративними позовом, оскільки про порушення своїх прав останній дізнався лише 03.03.2022, з листа Нововолинської МФ ВОЦЗ №267/26/6.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського обласного відділення Нововолинської міської філії Волинського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в справі №140/3260/22- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар