Справа № 640/30503/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/30503/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомоги при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації призначити та виплатити громадянці України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову допомогу при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач всупереч Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відмовив у призначенні допомоги при народженні дитині, посилаючись на те, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини. Вказує, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися із відповідною заявою, оскільки по-перше, народила дитину на тимчасово окупованій території України, на якій не діяли органи державної влади України, по-друге, була позбавлена можливості вчасно звернутись із заявою у зв`язку з труднощами транспортування грудної дитини. Вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні допомоги позивачу, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому із позовними вимогами не погоджується, з огляду на те, в силу вимог статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Разом з тим, позивач звернулась із відповідною заявою після спливу 12 місяців після народження дитини. Відтак, Управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини винесено правомірно.

Заперечуючи проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву послалась на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві, у зв`язку з чим просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.08.2020.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.01.2020 № 3001-, видана Управлінням соціального захисту Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2020 (справа № 752/4420/20) встановлено факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Керч, Автономної Республіки Крим, у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України.

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 07.08.2020 № 5, відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внесено на підставі положень частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

17.09.2020 позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом від 28.09.2020 № 100/06-100/06/В-121-116 Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації повідомлено про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки надано неповний пакет документів, а саме відсутня заява, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики та копія свідоцтва про народження дитини.

09.11.2020 позивач повторно звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 встановленої форми, до якої долучила копію свідоцтва про народження дитини.

Листом від 03.12.2020 № 100/06-11526 відповідач відмовив у призначенні допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що від народження дитини минуло більше 12 місяців тобто, сплинув термін звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, позивач звернулась з даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно частини сьомої статті 11 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Пунктом 12 Порядку № 1751 також встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем пропущено строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Однак, як встановлено судом позивач з об`єктивних причин не мала змогу звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки проживала на окупованій території України і не могла її залишити в зв`язку з труднощами транспортування дитини грудного віку.

Наявність об`єктивних причин пропуску строку підтверджується й тим, що свідоцтво про народження дитини оформлялось на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2020 (справа № 752/4420/20), та із затриманням, а саме 07.08.2020.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що лише 24.01.2020 позивач отримала статус внутрішньо переміщеної особи, та після отримання свідоцтва про народження дитини без зайвих зволікань звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та її дитина є громадянами України, мають такі ж конституційні права як і інші громадяни України; законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання, а тому відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та встановлених у справі обставин, враховуючи інтереси дитини, позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), від 25 квітня 2019 року по справі № 226/1056/17.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на виплату державної допомоги при народженні дитини, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що судом самостійно визначено спосіб захисту та поновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оформленого листом - відповіддю № 100/06-11526 від 03.12.2020, про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомоги при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язання Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (ідентифікаційний код 37414016) призначити та виплатити громадянці України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову допомогу при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з приписами частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX установлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 гривень.

Таким чином, під час звернення до суду з даним адміністративним позовом позивачеві належало сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2522,40 грн., що підтверджується квитанцією від 23.09.2020 № 0.0..1.

Таким чином, переплата судового збору складає 1681,60 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 840,80 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», питання про повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується за клопотанням особи, що його сплатила.

Відтак, задля вирішення питання про повернення позивачеві надміру сплаченої суми судового збору у розмірі 1681,60 грн. позивач може звернутися до суду із окремим клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 1681,60 грн.

Також у прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 9370,00 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частин 1-2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію договору від 10.08.2020 № Д-036, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Київський центр правової допомоги» в особі Силіванової Ксенії Володимирівни, а також квитанції від 11.08.2020, що підтверджують оплату в розмірі 9370,00 грн. за надані послуги.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Частиною 1 статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Поряд з цим, жодної довіреності або ордера, що підтверджують повноваження адвоката як представника у цій справі позивачем суду не надано.

Водночас, договір від 10.08.2020 № Д-036 не підтверджує надання ТОВ «Київський центр правової допомоги» правової допомоги позивачу у справі № 640/30503/20.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу у сумі 9370,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оформлене листом-відповіддю № 100/06-11526 від 03.12.2020, про відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомоги при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (ідентифікаційний код в ) призначити та виплатити громадянці України - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову допомогу при народженні доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (ідентифікаційний код 37414016) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась