Справа № 826/13770/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2020 року м. Київ № 826/13770/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом Іноземного підприємства «І-АР-СІ»

до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень від 04 жовтня 2017 року №134, №135, -

В С Т А Н О В И В:

Іноземне підприємство «І-АР-СІ» (далі по тексту - позивач, ІП «І-АР-СІ») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві), у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 04 жовтня 2017 року №134, №135 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що зафіксовані в акті перевірки порушення спростовуються наданими документами, а саме, телефонні апарати для стільникових мереж зв`язку або інших бездротових мереж зв`язку, що містять передавачі або передавачі та приймачі введені в обіг та відповідають встановленим вимогам; оскаржувані рішення є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки вимога Технічного регламенту радіообладнання та телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679 не може бути виконана; на стільникові телефони, які стали предметом перевірки, було отримано Декларацію відповідності Технічному регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання; відповідно до статті 29 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» нанесенням знака відповідності на продукцію вважається також нанесення його на будь-який інший, ніж сама продукція, об`єкт, який визначений у відповідному технічному регламенті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Також 31 жовтня 2017 року судом постановлена ухвала, якою у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/13770/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано заперечення на позовну заяву, у якому ГУ Держпраці в м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення, яке полягає у введенні в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, чим порушено пункт 7 Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679; наявність Декларації про відповідність не виключає можливих порушень вимог відповідних Технічних регламентів; можливість альтернативного розміщення знака відповідності передбачена лише за умови неможливості розміщення знака на самому пристрої; позивачем в ході перевірки не надано доказів неможливості розміщення знака на продукції.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 05 грудня 2017 року суд, керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній на той час редакції) завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

У додаткових поясненнях позивачем зазначено, що на одну й ту ж саму продукцію може поширюватися дія декількох технічних регламентів, які передбачають нанесення знака відповідності технічним регламентам, в такому випадку необхідно нанести один знак відповідності технічним регламентам, який вказує, що продукція відповідає усім застосованим вимогам таких технічних регламентів.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом викладення його у новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частин 1, 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Пунктом 6 частини 6 цієї ж статті Кодексу встановлено, що справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відноситься до справ незначної складності.

За змістом пункту 4 частини 9 статті 171 Кодексу, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Оскільки провадження у цій справі було відкрито до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в новій редакції, суд визнав за доцільне вирішити дане питання у судовому засіданні, проведення його призначено до 15 грудня 2017 року.

З огляду на наведене, суд здійснює розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд адміністративної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

На підставі наказу від 08 вересня 2017 року №2458 та направлення від 08 вересня 2017 року №2534 спеціалістами відділу ринкового нагляду Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві в період з 11 вересня 2017 року по 12 вересня 2017 року було проведено позапланову виїзну перевірку Іноземного підприємства «І-АР-СІ», результати якої оформлені актом перевірки характеристик продукції від 12 вересня 2017 року №63 (далі по тексту - акт перевірки).

Предметом перевірки були: телефонні апарати для стільникових мереж зв`язку або інших бездротових мереж зв`язку, що місять передавачі або передавачі та приймачі. «Смартфон ТМ «Huawei» Модель: Y5II CUN-U29 FCCID: QISCUN-U29 IMEI 1:НОМЕР_6 IMEI 2:НОМЕР_3 S/n НОМЕР_4 колір Gold дата виготовлення: 08.09.2016р.; Смартфон ТМ «Huawei» Модель: Y6 PRO (TIT-U02) IMEI 8: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 S/n НОМЕР_5 колір: білий (White) дата виготовлення: 09.01.2017р.». Вказана продукція перевірялась на відповідність вимогам: Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2006 року №679. В акті перевірки зазначено, що під час проведення позапланової перевірки характеристик продукції позивач не надав підтвердження того, що він не вводив зазначену продукцію в пункті 1 та пункті 2 таблиці акта перевірки продукцію в обіг. Таким чином встановлено введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам щодо ненанесення знака відповідності, а саме: знак відповідності не нанесено на пристрої (при можливості його нанесення на пристрої), (акт перевірки характеристик продукції від 20 червня 2017 року №017 складений Держпродспоживслужбою в Житомирській області). Порушено вимоги пунктів 7, 30 Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679.

В акті перевірки позивач зазначив, що з актом перевірки не згоден, зауваження та заперечення містяться в додатку до цього акта.

12 вересня 2017 року відповідачем складено протокол №63 про виявлене(і) порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» про вчинене позивачем порушення, яке полягає у введенні в обіг продукції, зазначеної у пунктах 1, 2 акта №63 від 12 вересня 2017 року, яка не відповідає встановленим вимогам.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 04 жовтня 2017 року №134, прийнятим на підставі проведеної позапланової виїзної перевірки характеристик продукції (акт від12 вересня 2017 року №63) у зв`язку з виявленням введення в обіг продукції, зазначеної в пунктах 1, 2 акта перевірки, яка не відповідає встановленим вимогам, а саме, знак відповідності не нанесено на пристрої (при можливості його нанесення на пристрої), чим порушено вимоги пункту 30 Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679, до позивача застосовано обмежувальний (корегувальний) захід: відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції відповідач вимагає привести продукцію, зазначену в пунктах 1, 2 таблиці акта перевірки №63 від 12 вересня 2017 року у відповідність із встановленими вимогами. Строк виконання 04 листопада 2017 року.

Рішенням про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 04 жовтня 2017 року №135, прийнятим на підставі проведеної позапланової виїзної перевірки характеристик продукції (акт від12 вересня 2017 року №63) у зв`язку з виявленням введення в обіг продукції, зазначеної в пунктах 1, 2 акта перевірки, яка не відповідає встановленим вимогам, а саме, знак відповідності не нанесено на пристрої (при можливості його нанесення на пристрої), чим порушено вимоги пункту 30 Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679, до позивача застосовано обмежувальний (корегувальний) захід: відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» тимчасово заборонено надання на ринку продукції, зазначеної у пунктах 1, 2 таблиці акта перевірки №63 від 12 вересня 2017 року до приведення зазначеної продукції у відповідність із встановленими вимогами. Строк виконання 04 листопада 2017 року.

Вважаючи дії оскаржувані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлені Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Державний ринковий нагляд (далі - ринковий нагляд) - діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам (стаття 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» заходами ринкового нагляду є, зокрема, перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: обмеження надання продукції на ринку, заборону надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.

Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно.

Перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. У разі потреби органи ринкового нагляду для перевірки характеристик продукції можуть поєднувати невиїзні та виїзні перевірки.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» органи ринкового нагляду проводять позапланові перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів за зверненнями споживачів (користувачів) відповідної продукції, а також органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, правоохоронних органів, громадських організацій споживачів (об`єднань споживачів), у яких міститься інформація про розповсюдження продукції, що завдала шкоди суспільним інтересам чи має недоліки, що можуть завдати такої шкоди, і відсутня інформація, за якою виробника такої продукції може бути ідентифіковано, але міститься інформація, за якою може бути встановлено розповсюджувача, у якого було придбано (виявлено) таку продукцію.

Як свідчать матеріали справи, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів листом (вих. № ЦА-151/10115-17 від 16 серпня 2017 року) повідомила ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві про виявлений факт розповсюдження продукції, яка не відповідає вимогам застосування знака відповідності та доручила здійснити позапланову перевірку ІП «І-АР-СІ», у зв`язку з чим було видано наказ на проведення перевірки від 08 вересня 2017 року №2458, виписано направлення від 08 вересня 2017 року №2534 про проведення позапланового заходу, а саме: здійснення позапланової перевірки у ІП «І-АР-СІ» характеристик продукції: Смартфон ТМ «Huawei» Модель: Y5II CUN-U29 FCCID: QISCUN-U29 IMEI 1:НОМЕР_6 IMEI 2: НОМЕР_3 S/n НОМЕР_4 колір Gold дата виготовлення: 08.09.2016р.; Смартфон ТМ «Huawei» Модель: Y6 PRO (TIT-U02) IMEI 8: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 S/n НОМЕР_5 колір: білий (White) дата виготовлення: 09.01.2017р.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом «а» пункту 2 частини першої цієї статті:

1) на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є:

а) наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам;

б) наявність супровідної документації, яка має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкція з користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам;

в) наявність декларації про відповідність, якщо згідно з технічним регламентом на відповідний вид продукції продукція при її розповсюдженні має супроводжуватися такою декларацією.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» знак відповідності технічним регламентам - це маркування, за допомогою якого виробник вказує, що продукція відповідає вимогам, які застосовуються до зазначеної продукції та визначені в технічних регламентах, якими передбачене нанесення цього маркування.

Статтею 29 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» передбачено, що у випадках, визначених у технічних регламентах, які передбачають застосування процедур оцінки відповідності, на продукцію та/або на інші об`єкти, що визначені такими технічними регламентами (табличку з технічними даними, пакування, супровідні документи тощо), повинен наноситися знак відповідності технічним регламентам.

Нанесенням знака відповідності технічним регламентам на продукцію вважається також нанесення цього знака на будь-який інший, ніж сама продукція, об`єкт, який визначений у відповідному технічному регламенті.

Форма та опис знака відповідності технічним регламентам встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Певними технічними регламентами може бути передбачено застосування знака відповідності технічним регламентам, що має іншу форму, ніж та, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. У цих випадках форма знака відповідності технічним регламентам встановлюється відповідними технічними регламентами.

Знак відповідності технічним регламентам застосовується згідно із загальними принципами маркування зазначеним знаком, установленими статтею 30 цього Закону, у разі якщо в технічних регламентах міститься посилання на такі загальні принципи маркування. У певних технічних регламентах можуть бути встановлені додаткові загальні принципи маркування знаком відповідності технічним регламентам.

Правила та умови нанесення знака відповідності технічним регламентам встановлюються технічними регламентами, якими передбачене його нанесення, а в разі якщо такі правила та умови не встановлені певними технічними регламентами, - Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо це передбачено технічним регламентом, до знака відповідності технічним регламентам додається ідентифікаційний номер залученого призначеного органу, який наноситься згідно з вимогами відповідного технічного регламенту.

Форма, опис знака відповідності технічним регламентам, правила та умови його нанесення затверджені постановою Кабінету Міністрів № 1184 від 30 грудня 2015 року.

Відповідно до вказаної постанови знак відповідності технічним регламентам (далі - знак відповідності) наноситься на продукцію або на її табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер продукції, знак відповідності наноситься на пакування та на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом. Знак відповідності наноситься перед уведенням продукції в обіг. Знак відповідності може супроводжуватися піктограмою або будь-яким іншим знаком, що вказує на особливий ризик або використання.

Вимоги до радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, процедуру оцінки відповідності такого обладнання, правила маркування та введення його в обіг встановлені Технічним регламентом радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 679 від 24 червня 2009 року (далі по тексту - Технічний регламент № 679).

Пунктом 30 Технічного регламенту № 679 встановлено, що на пристроях, які відповідають усім визначеним для них вимогам, повинен бути нанесений національний знак відповідності, зазначений у пункті 7 цього Технічного регламенту. За нанесення національного знака відповідності відповідає виробник або уповноважена ним особа - резидент України чи постачальник.

У разі застосування процедури оцінки відповідності відповідно до пунктів 25, 26 або 27 цього Технічного регламенту до національного знака відповідності додається номер призначеного органу згідно з реєстром таких органів. Усі інші позначки, що можуть бути нанесені на пристрій, не повинні погіршувати видимість та розбірливість національного знака відповідності.

Національний знак відповідності наноситься на пристрій та/або на етикетку, тару, упаковку (у разі її наявності), експлуатаційну та товаросупровідну документацію тощо. Пристрій не повинен мати жодних позначок, які є подібними до національного знака відповідності та можуть ввести в оману щодо наявності або відсутності національного знака відповідності.

Наведене вказує, що законодавець надав виробникам / постачальникам продукції право альтернативного вибору: або наносити знак відповідності безпосередньо на пристрій, або на упаковку такого пристрою, в разі її (упаковки) наявності.

Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 24 червня 2009 року №679 втратила чинність на підставі постанови КМУ від 24 травня 2017 року №355, проте згідно з пунктом 3 постанови №355 установлено, що до 1 квітня 2019 року не може бути заборонено або обмежено надання на ринку та введення в експлуатацію з причин невідповідності вимогам Технічного регламенту, затвердженого цією постановою, радіообладнання, яке введено в обіг до дня набрання чинності цією постановою та відповідає вимогам Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, затвердженого постановою КМУ від 24 червня 2009 року №679.

Водночас, суд наголошує, що зазначеними положеннями не встановлено обов`язку відповідності продукції вимогам Технічного регламенту №679, а лише зазначено про відсутність заборони чи обмеження надання на ринку та введення в експлуатацію з причин невідповідності вимогам Технічного регламенту №679.

Вимоги стосовно захисту здоров`я та безпеки людей і свійських тварин та майна, яким повинно відповідати низьковольтне електричне обладнання (далі - електрообладнання) з метою надання його на ринку України встановлені Технічним регламентом низьковольтного електричного обладнання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1067 від 16 грудня 2015 року (далі по тексту - Технічний регламент № 1067).

Згідно із пунктами 42, 43 Технічного регламенту № 1067 знак відповідності технічним регламентам наноситься на електрообладнання або на його табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер електрообладнання, знак відповідності технічним регламентам наноситься на пакування та на супровідні документи. Знак відповідності технічним регламентам наноситься перед введенням електрообладнання в обіг.

Аналіз наведених норм вказує, що якщо нанесення знака відповідності безпосередньо на пристрій не є виправданим з тих чи інших причин, виробник та/або постачальник може нанести такий знак на пакування, і це не буде порушенням вимог нанесення знака відповідності.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить невідповідність, зокрема: знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті; не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом.

Рішення, приписи, дії чи бездіяльність органів ринкового нагляду або їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду відповідно до чинного законодавства України (стаття 36 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Судом встановлено, що відповідач не заперечує наявність знака відповідності на перевіряємій продукції, а саме, на Смартфоні ТМ «Huawei» Модель: Y5II CUN-U29 FCCID: QISCUN-U29 IMEI 1:НОМЕР_6 IMEI 2:НОМЕР_3 S/n НОМЕР_4 колір Gold дата виготовлення: 08.09.2016р. та на Смартфоні ТМ «Huawei» Модель: Y6 PRO (TIT-U02) IMEI 8: НОМЕР_1 IMEI 2: НОМЕР_2 S/n НОМЕР_5 колір: білий (White) дата виготовлення: 09.01.2017р. Проте, відповідач зазначає, що знаки відповідності не нанесені безпосередньо на вказані пристрої.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, вирішення справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

Однак, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

В свою чергу, позивачем у спростування доводів відповідача про порушення пунктів7, 30 Технічного регламенту №679 надано пояснення щодо нанесення знака відповідності на упаковку, що не порушує і відповідає вимогам Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, постанові КМУ Про затвердження форми, опису знака відповідності технічним регламентам, правил та умов його внесення, Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності»; надано декларації про відповідність від 29 квітня 2016 року та від 06 січня 2016 року, відповідно до яких зазначені пристрої відповідають Технічному регламенту, а також висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 13 грудня 2016 року №602-123-20-3 про відповідність продукції вимогам діючого санітарного законодавства України.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження правомірності вимоги про нанесення знака відповідності саме на пристрій, з урахуванням наявності доказів на підтвердження відповідності продукції, що перевірялась, вимогам Технічного регламенту радіообладнання і телекомунікаційного кінцевого (термінального) обладнання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є документально та нормативно підтвердженими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Іноземного підприємства «І-АР-СІ» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві від 04 жовтня 2017 року №134 та №135 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.

3. Стягнути на користь Іноземного підприємства «І-АР-СІ» (ідентифікаційний код 38204199; адреса: 04073, м. Київ, вул. Марка Вовчка, буд. 18-А) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200,00 грн (три тисячі двісті гривень 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (ідентифікаційний код 40414833; адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 12).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська