Справа № 340/4988/22
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

31 жовтня 2022 року м. Кропивницький справа №340/4988/22

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Жук Р.В., ознайомившись із матеріалами заяви про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомАрбітражного керуючого ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )
до таМіністерства юстиції України (вул.Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ - 0001622) Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (вул.Архітектора Городецького, 13, м.Київ, 01001)
провизнання протиправними та скасування рішення та наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом від 12.09.2022 за №113/09/22, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на 180 (сто вісімдесят) днів, на підставі подання від 08.08.2022 №1642;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4006/5 від 22.09.2022 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №4006/5 від 22.09.2022 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що оскаржуваним рішенням до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого строком на 180 (сто вісімдесят) днів. Зазначає, що оскаржуване рішення, порушує право позивача на працю, а також зачіпає права третіх осіб, а, відтак, невжиття заходів забезпечення позову може спричинити настання таких негативних наслідків, як спричинення шкоди діловій та професійній репутації позивача.

Розглянувши подану заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

У відповідності до частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зазначає, що підстави забезпечення позову, визначенні статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів для забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Наведене в сукупності свідчить про те, що обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин:

- очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

- доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд наголошує, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність, в свою чергу, передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 1740/2484/18.

Судом з поданої заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що станом на дату подачі ОСОБА_1 даної заяви, окрім його призначення ліквідатором у справі №11/19 про банкрутство ВАТ «Кіровоградський кар`єр», що підтверджується постановою Господарського суду Кіровоградської області від 26.10.2015 року, також призначений у таких справах:

- ліквідатор громадянина-підприємця ОСОБА_2 - справа №5013/464/11, що підтверджується постановою Господарського суду Кіровоградської області від 10.08.2011 року;

- ліквідатор ПАТ «Кіровоградське будівельно-монтажне управління» - справа №11/25, що підтверджується постановою Господарського суду Кіровоградської області від 19.04.2016р.

Заявник зазначає, що прийняття оскаржуваного наказу призведе до неможливості виконання позивачем вказаних вище повноважень.

Крім того, обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову заявник посилається на наявність очевидних ознак протиправності прийнятих відповідачами рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що, на його переконання, порушує його права, свободи та інтереси.

Наголошено на тому, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення стали висновки, викладені в акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 21 липня 2022 року №7 про те, що позивачем вчинене грубе порушення законодавства під час виконання повноважень, що привело до порушення прав та законних інтересів боржника та кредиторів боржника. Проте, жодним органом в процедурі застосування до Позивача дисциплінарного стягнення не визначено які саме права та законні інтереси порушені, особу чиї права та інтереси порушені, не встановлено причинно - наслідкового зв`язку між діями Позивача та порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредитора.

У свою чергу, Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2019 року по справі №813/4449/15, та від 12 червня 2020 року, по справі №815/2748/17 дійшов висновків про те, що грубим порушенням арбітражним керуючим є таке порушення вимог, що призвело до настання незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів, які можуть полягати, зокрема, у реальному заподіянні матеріальної шкоди боржнику (банкруту) чи його кредиторам, за умови наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) арбітражного керуючого і наслідками, що настали.

Поряд з цим, позапланова невиїзна перевірка діяльності арбітражного керуючого від 21 липня 2022 року №7 проведена державним органом з питань банкрутства на підставі колективної скарги жителів с. Соколівське Кропивницького району Кіровоградської області від 19.05.2020 року. Однак, на підставі цієї скарги вже було проведено дві перевірки комісією сектору з питань банкрутства у Кіровоградській області відділу банкрутства Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за результатами якої складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 16 липня 2020 року №86-А, та комісією відділу банкрутства Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за результатами якої складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №1 від 10.02.2021 року.

Зміст встановлених порушень, що відображені в зазначених актах перевірки є аналогічним тим, що відображені в Акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 21 липня 2022 року №7 та слугували підставою для прийняття оскаржуваного Наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Більш того, висновки вищезазначених актів та відображені в них порушення вже були предметом судового розгляду у справах за позовом ОСОБА_1 №340/3916/20 та №340/741/21 та скасовані.

Відтак, заявник вважає, що рішення відповідачів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого є таким, що обмежує його у можливостях здійснення незалежної професійної діяльності та отримання винагороди за дану діяльність.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вже було зазначено судом, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного прав. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

В свою чергу, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заявником зазначено, що в діях відповідача наявні очевидні ознаки прийняття протиправності рішення у вигляді наказу про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Тобто, оскаржуваний наказ, навіть у разі задоволення позовних вимог у адміністративній справі, може бути застосовано із виникненням незворотних наслідків, зокрема, відсторонення позивача від виконання обов`язків розпорядника майна, ліквідатора, керуючого реструктуризацією та керуючого реалізацією у декількох справах про банкрутство, що, крім іншого, призведе до позбавлення позивача засобів для існування, оскільки позбавить роботи.

Крім того, оскаржуваний наказ призведе до необхідності в судовому порядку здійснювати заміну арбітражного керуючого у справах про банкрутство, що унеможливить відновлення прав позивача на здійснення діяльності в межах цих процедур, оскільки господарським судом в такому випадку будуть призначені нові арбітражні керуючі в порядку, визначеному законодавством, а скасування тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого не тягне за собою автоматичного поновлення позивача в правах арбітражного керуючого в межах процедур, де судом призначено іншого арбітражного керуючого.

Суд зазначає, що застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте суд діє на підставі доказів та фактів, наданих позивачем.

Водночас, на переконання суду забезпечення позову є крайнім заходом, спрямованим на збереження існуючого правового становища, тому вжиття такого заходу повинно бути підтверджено належними доказами, що було зроблено заявником.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача відносно того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити реалізацію виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на викладене, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи позивача на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про наявність підстав та необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, за переконанням суду, дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Разом з тим, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено у даному судовому рішенні, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Керуючись ст.ст.150-154, 156, 256, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

2.До моменту набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №340/4988/22 зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №4006/5 від 22.09.2022 року «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді тимчасового зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого».

3.Ухвалу направити для виконання сторонам у справі.

4.Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлені Законом України Про виконавче провадження.

5.Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є арбітражний керуючий ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) , а боржником Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно з ч. 1 статті 156 КАС України.

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. а також не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук