Справа № 361/3717/22
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2022-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 361/3717/22
провадження № 2-а/361/160/22
УХВАЛА

30 серпня 2022 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом, у якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПН МКП № 011235, код 8010 від 19 липня 2022 року, винесену головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Савченко М.В., якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За змістом і формою позовна заява повинна відповідати вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Виходячи з дати винесення 19 липня 2022 року оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПН МКП № 011235, код 8010 від 19 липня 2022 року, останнім днем десятиденного строку звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом є 29 липня 2022 року.

До суду з цією позовною заявою ОСОБА_1 звернулася лише 11 серпня 2022 року, що свідчить про пропущення нею встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України строку звернення до адміністративного суду із вказаним вище позовом.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду клопотання про поновлення їй строку звернення до суду з цією позовною заявою, у якому, посилаючись на те, що вона не має юридичної освіти, не могла самостійно визначитися з тим, чи порушені її права та підготувати відповідні процесуальні документи або сформувати правову позицію у справі, тому звернулася за наданням їй правової допомоги до Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомогою, де дізналася про можливість оскарження вказаної постанови, у зв`язку з чим для надання такої допомоги їй необхідний був час для збирання певного пакету документів, яким підтверджується її право на одержання правової допомоги, і лише 01 серпня 2022 року на підставі доручення їй було призначено адвоката Дрозд І.В., 08 серпня 2022 року відбулася її перша зустріч з адвокатом, на якій нею надані адвокату всі необхідні документи та підписана довіреність № 04-0007256, якою адвоката Дрозд І.В. уповноважено скласти позовну заяву про оскарження вказаної постанови. Вказуючи на зазначені обставини, позивач вважає, що вони є поважними причинами пропуску строку звернення нею до адміністративного суду з цим позовом.

Оцінюючи зазначені позивачем ОСОБА_1 причини поважності пропуску строку звернення нею до суду з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Із змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Окрім цього, КАС України не містить й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

У п 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25 січня 2000 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у п. п. 37, 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України роз`яснив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41).

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Враховуючи судову практику ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18 зазначив, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною поведінкою. Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Презумпція знання законодавства (лат. ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) означає, що кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України. Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. Із цього положення випливає загальновідома формула, а саме незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно із прецедентною судовою практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Виходячи із змісту ст. ст. 122, 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі чи залишити її без руху.

Враховуючи наведене вище, слід дійти висновку, що кожен хто перебуває на території України відповідно до презумпції знання законодавства, вважається таким, що знає закони, тому суд не може визнати поважними, зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом, які пов`язані з неможливістю позивача визначитися з тим, чи порушені її права оскаржуваною постановою, чи ні, у зв`язку з відсутністю у неї юридичної освіти.

Згідно із ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України Про судовий збір від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон № 3674-VІ), який набрав чинності з 11 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 роз`яснила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення в розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону Про судовий збір № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Всупереч зазначеним нормам, позивач ОСОБА_1 документ про сплату нею судового збору за подання до суду вказаної позовної заяви чи документи, які підтверджують підстави звільнення її від сплати судового збору відповідно до закону, суду не надала.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 у постанові від 30 січня 2019 року зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Посилання ОСОБА_1 на ст. 288 КУпАП як на підставу звільнення її від сплати судового збору, неможливо застосувати до спірних правовідносин, оскільки застосуванню до даних правовідносин підлягає останній висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

Виходячи з наведеного вище, слід дійти висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам, встановленим ст. 161 КАС України.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з наведеним, позивачу ОСОБА_1 необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви, а саме: зазначити причини пропуску звернення до суду з цією позовною заявою, обґрунтувати їх, надати докази поважності причин пропуску такого строку, сплатити судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день звернення позивача до суду становить 496 грн. 20 коп., за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у Київ.обл/Броварська міс/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37955989, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0010784, код класифікації доходів бюджету 22030101, надати суду документ про його сплату.

Інакше позовна заява ОСОБА_1 згідно із вимогами п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 132, 160, 161, 169, 171, 242, 243, 248 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дутчак І. М.