Справа № 243/9875/19
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-01-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2020 року Справа№243/9875/19

приміщення суду за адресою: 84122, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Дьяченка Є.І.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання протиправною та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

27 серпня 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області (далі відповідач, УДВС ГТУЮ в Донецькій області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі тертя особа, Слов`янське ОУ ПФУ), надісланий на адресу суду 20 серпня 2019 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валеріївни від 18 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 58687838 про закінчення виконавчого провадження;

- визнати бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валеріївни щодо незастосування у виконавчому провадженні № 58687838 всіх виконавчих дій, передбачених Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 7 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

- зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області вжити весь комплекс виконавчих дій при примусовому виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а.

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

02 вересня 2019 року суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Проніним С.Г. постановлена ухвала про передачу адміністративної справи № 243/9875/19 (2-а/243/111/2019) за позовом ОСОБА_1 до УДВС ГТУЮ у Донецькій області щодо бездіяльності та рішення державного виконавця передана за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.

17 жовтня 2019 року справа направлена до Донецького окружного адміністративного суду.

Матеріали адміністративної справи № 243/9875/19 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду передані на розгляд судді Кравченко Т.О.

30 жовтня 2019 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

25 листопада 2019 року суд постановив ухвалу, якою з ініціативи суду продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

27 грудня 2019 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 243/9875/19.

Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, вирішив розглянути на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі третя особа, Слов`янське ОУ ПФУ).

Вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених ст. ст. 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України); призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 03 січня 2020 року; встановив строк для подання відзиву на позовну заяву та пояснення третьої особи; витребував у відповідача докази.

Про дату, час і місце розгляду справи учасники справи повідомлені в порядку, визначеному ст. 268 КАС України, шляхом розміщення ухвали на веб-порталі судової влади України та направлення на їх електронну пошту, а також телефонограмою.

Учасники справи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

У зв`язку з цим справа розглянута за відсутності представників сторін і третьої особи за наявними у ній матеріалами.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 березня 2019 року він звернувся до УДВС ГТУЮ у Донецькій області з заявою від 08 березня 2019 року про примусове виконання виконавчого листа, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 27 листопада 2018 року на виконання рішення суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а.

Цим рішенням на Слов`янське ОУ ПФУ покладений обов`язок поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

Позивач стверджував, що постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи щодо примусового виконання вказаного вище виконавчого документа він не отримував.

Зазначав, що правовий супровід його справи здійснювали адвокат Чернявський П.Г. та фізична особа-підприємець ОСОБА_2

01 липня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Президента України зі зверненням, копія якого була направлена до Міністерства юстиції України та управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції в областях, з приводу невиконання рішень судів, в тому числі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а.

10 серпня 2019 року ОСОБА_2 отримав лист УДВС ГТУЮ у Донецькій області від 31 липня 2019 року № 2-4-1915, в якому, серед іншого, йшлося про те, що 21 березня 2019 року державний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 58687838; 17 квітня 2019 року УДВС ГТУЮ у Донецькій області отримало лист Слов`янського ОУ ПФУ від 05 квітня 2019 року № 10158/07, яким боржник повідомив, що рішення суду виконане, а саме поновлено нарахування та виплата пенсії, а заборгованість з пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року нарахована, однак не виплачена; 18 липня 2019 року виконавче провадження № 58687838 було закінчено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач наголошував, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а в повному обсязі боржник не виконав, оскільки заборгованість з пенсії так і не була виплачена.

Позивач покликався на норми ч. 1 ст. 6, ч. ч. 2-3 ст. 18, ч. 6 ст. 26, п. 8 ч. 1 ст. 49, ч. ч. 1-3 ст. 63, ч. 1 ст. 75 Закону № 1404, ч. ч. 1-2 ст. 7 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) та стверджував, що державний виконавець допустила протиправну бездіяльність, оскільки до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду не зверталася, незважаючи на наявність інформації про суму боргу; до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення начальником та іншими посадовими особами пенсійного органу кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2-3 ст. 382 Кримінального кодексу України, не направила.

Зазначав, що державний виконавець, не отримавши жодного доказу про повне фактичне виконання рішення суду (платіжне доручення, відомості про розподіл коштів, виписку з рахунку в банку, свідчення стягувача тощо), керуючись хибною правовою позицією боржника, та не бажаючи вчиняти виконавчі дії, передбачені ч. ч. 1-2 ст. 7 Закону № 4901 та ч. 2 ст. 75 Закону № 1404, безпідставно винесла постанову про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, позивач вказував на порушення державним виконавцем вимог ст. 28 Закону № 1404 в частині направлення на адресу стягувача документів виконавчого провадження.

Позивач стверджував, що про порушення своїх прав повинен був дізнатися при отриманні постанови про закінчення виконавчого провадження, а фактично дізнався лише 12 серпня 2019 року від ОСОБА_3 , який телефоном повідомив про надходження листа УДВС ГТУЮ у Донецькій області та його зміст, а також надіслав позивачу його електронну копію. У зв`язку з цим позивач стверджував, що перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався 13 серпня 2019 року і сплинув 23 серпня 2019 року.

Вважаючи бездіяльність державного виконавця та винесену постанову про закінчення виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області перебувало виконавче провадження № 58687838 з примусового виконання виконавчого листа № 0504/8870/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 27 листопада 2018 року, про зобов`язання Слов`янського ОУ ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 вересня 2017 року.

21 березня 2019 року відповідно до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404 державний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 58687838, встановила боржнику строк 10 робочих днів для самостійного виконання. Постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана сторонам виконавчого провадження рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Слов`янське ОУ ПФУ листом від 05 квітня 2019 року № 10158/07 повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

18 липня 2019 року, враховуючи відповідь Слов`янського ОУ ПФУ з інформацією про відновлення нарахування пенсії, протокол індивідуального перерахунку пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року, а також правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 805/3133/17-а, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58687838.

Відповідач покликався на п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі Порядок № 365), та зазначав, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Окремий порядок, про який йдеться в п. 15 Порядку № 365, Кабінетом Міністрів України не прийнято.

Згідно з Положенням про Пенсійний фонд України, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує означену політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідач доводив, що, оскільки виплата пенсії не проведена у зв`язку з відсутністю фінансування, застосування заходів, передбачених ст. ст. 63, 75 Закону № 1404, зокрема винесення постанови про накладення штрафу та звернення до органу досудового розслідування є неможливим. Крім того, це є обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду.

Відповідач вказував на те, що внаслідок того, що відсутність бюджетних асигнувань на виконання рішення суду є поважною причиною для його невиконання, на час виникнення спірних правовідносин сформована негативна для органів державної виконавчої служби судова практика щодо оскарження постанов державних виконавців про накладення штрафів на органи Пенсійного фонду України за невиконання рішень судів зобов`язального характеру (постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 21 лютого 2018 року у справі № 814/2655/14, від 13 червня 2018 року у справі № 757/29541/14-а).

Відповідач покликався на ст. 33 Закону № 1404 та ст. 7 Закону № 4901 і зазначав, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом № 4901, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції з заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, здійснюється в порядку, встановленому Законом України № 1404 з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 4901.

У разі якщо рішення суду, зазначені в ч. 1 ст. 7 Закону № 4901, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з цим відповідача зазначав, що на час виникнення спірних правовідносин сформована негативна для органів державної виконавчої служби судова практика щодо розгляду заяв державних виконавців про зміну способу і порядку виконання судових рішень.

Серед іншого, відповідач покликався на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30 січня 2018 року у справі № 281/1820/14-а, відповідно до якого відсутність коштів не дає підстав для висновку про істотну ускладненість або неможливість виконання судового рішення, що відповідно до ст. 378 КАС України було б підставою для зміни способу або порядку виконання, адже невиплата нарахованих сум пенсії буде проведена після надходження відповідних коштів з Державного бюджету України.

Також відповідач покликався на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 805/3133/17-а, згідно з яким рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження на підставі розпорядження органів ПФУ про поновлення стягувачу виплати пенсії та протоколу з розрахунку грошової допомоги (пенсії) за період визначений виконавчим документом.

Третя особа правом на подання пояснення не скористалася.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних документів.

Вимоги ухвали про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі в частині витребування доказів відповідач не виконав, матеріали виконавчого провадження № 58735437 не надав, про причини, що унеможливили подання цих документів, суд не повідомив.

З огляду на викладене та відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України суд вирішив справу на підставі наявних матеріалів.

Крім того, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин у справі, закріпленим в п. 4 ч. 3 ст. 2, ч. 4 ст. 9 КАС України, для всебічного і повного встановлення обставин суд використав інформацію про виконавче провадження № 58735437, що міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження та Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

З 06 лютого 2003 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.

У зв`язку з проведенням бойових дій та тимчасовою окупацією його населеного пункту позивач був вимушений переміститися на підконтрольну органам державної влади України територію до смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області та набув статус внутрішньо переміщеної особи.

Позивачу довічно призначена пенсія за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 14 травня 2014 року.

Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код: 37803258, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 8) зареєстроване як юридична особа 28 жовтня 2011 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 277 134 0000 002125; з 22 листопада 2017 року перебуває в стані припинення.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Слов`янському ОУ ПФУ як отримувач пенсії внутрішньо переміщена особа.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слов`янського ОУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

22 жовтня 2018 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 0540/8870/18-а, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправними дії Слов`янського ОУ ПФУ щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язав Слов`янське ОУ ПФУ поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, Донецький окружний адміністративний суд в рішенні від 22 жовтня 2018 року, крім іншого, зазначив: «Суд вважає необґрунтованим посилання УПФ в своєму листі від 11,07.2018 року № 282/р-020108 на постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ», № 365 від 08.06.2016 року «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати у бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили».

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року набрало законної сили.

27 листопада 2018 року Донецький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист на виконання рішення у справі № 0540/8870/18-а в частині зобов`язання Слов`янського ОУ ПФУ поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області (ідентифікаційний код: 34898944, місцезнаходження: 84301, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3) зареєстроване як юридична особа 20 лютого 2007 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 266 102 0000 024231; з 21 жовтня 2019 року перебуває в стані припинення.

В структуру Головного територіального управління юстиції у Донецькій області входить Управління державної виконавчої служби без статусу юридичної особи.

За приписами ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403) систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року №1302/29432, органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить Відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції України від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 1 Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить Відділ примусового виконання рішень.

Отже, УДВС ГТУЮ у Донецькій області є належним відповідачем у справі.

20 вересня 2019 року до ГТУЮ у Донецькій області, а 21 вересня 2019 року до УДВС ГТУЮ у Донецькій області надійшла заява ОСОБА_1 від 08 березня 2019 року про прийняття до виконання виконавчого листа № 0540/8870/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 27 листопада 2018 року, про зобов`язання Слов`янського ОУ ПФУ поновити нарахування та виплату пенсії з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

21 березня 2019 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Косарева І.В. за наслідками розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа № 0540/8870/18-а, виданого 27 листопада 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Слов`янського ОУ ПФУ поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року, керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1404 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 58687838.

Сторонами виконавчого провадження були: стягувач ОСОБА_1 , боржник Слов`янське ОУ ПФУ.

Згідно з п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 березня 2019 року боржнику належало виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

21 березня 2019 року постанова про відкриття виконавчого провадження разом із супровідним листом №№ 5662, 5663 надіслана на адресу сторін виконавчого провадження.

Ця постанова надіслана за адресою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), що зазначена у виконавчому листі.

17 квітня 2019 року до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області надійшов лист Слов`янського ОУ ПФУ від 05 квітня 2019 року № 10158/07 «Щодо самостійного виконання рішення суду».

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Слов`янське ОУ ПФУ повідомило, що розпорядженням від 15 січня 2019 року ОСОБА_1 поновлено та нараховано виплату пенсії. Борг з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 99 113,60 грн нараховано, однак виплата буде проведена після її фінансування.

У зв`язку з цим боржник стверджував, що виконав рішення суду самостійно в повному обсязі у встановлений законодавством строк.

Як свідчить рішення Слов`янського ОУ ПФУ від 23 січня 2019 року № 47 про перерахунок пенсії на виконання рішення суду у справі № 0540/8870/18-а від 22 жовтня 2018 року, з 15 січня 2019 року пенсійний орган здійснив ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком та здійснив нарахування пенсії за період з 01 вересня 2017 року довічно.

Згідно з відомостями ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії з 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 відновлена виплата пенсії; за період з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року позивачу нарахована, однак не виплачена, пенсія в загальній сумі 99 113,60 грн.

18 липня 2019 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Донецькій області Косарева І.В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58687838.

Постанова обґрунтована тим, що державний виконавець встановила факт повного фактичного виконання. При цьому державний виконавець покликалася на лист боржника від 05 квітня 2019 року № 10158/07. Як наслідок, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 36 Закону № 1404, державний виконавець постановила закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 0540/8870/18-а, виданого 27 листопада 2018 року Донецьким окружним адміністративним судом.

18 липня 2019 року разом із супровідним листом № 13835 постанова про закінчення виконавчого провадження була надіслана стягувачу, боржнику та суду.

Як вбачається зі змісту супровідного листа від 18 липня 2019 року № 13835, постанова про закінчення виконавчого провадження була надіслана стягувачу за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому в заяві про прийняття до виконання виконавчого документа ОСОБА_1 вказав адресу свого місця проживання в м. Луганську та м. Києві.

Позивач стверджує, що постанову про закінчення виконавчого провадження він не отримував.

На підтвердження доводів про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 12 серпня 2019 року позивач надав лист УДВС ГТУЮ у Донецькій області від 31 липня 2019 року № 2-4-1915 та копію конверта з відміткою підприємства поштового зв`язку про здійснення поштового відправлення 10 серпня 2019 року.

За цих обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що він реалізував своє право на звернення до суду з цим позовом з дотриманням десятиденного строку, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

На час виникнення спірних правовідносин Закон № 1404 діяв в редакції від 19 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що передбачено ч. 1 ст. 2 Закону № 1404.

П. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 на виконавця покладений обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з закінченням виконавчого провадження № 58687838 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд встановив, що у виконавчому провадженні № 58687838 здійснювалося примусове виконання виконавчого листа, виданого Донецьким окружним адміністративним судом на виконання рішення від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а про зобов`язання Слов`янського ОУ ПФУ поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року та провести виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

Отже, для закінчення виконавчого провадження № 58687838 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404 державний виконавець мала встановити, що боржник пенсійний орган: 1) поновив нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2017 року та 2) провів виплату заборгованості, яка виникла з 01 вересня 2017 року.

18 липня 2019 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду. При цьому покликалася на лист Слов`янського ОУ ПФУ від 05 квітня 2019 року.

Суд зазначає, що зміст листа Слов`янського ОУ ПФУ від 05 квітня 2019 року, рішення про перерахунок пенсії та відомості ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії свідчить виконання пенсійним органом рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а лише в частині поновлення нарахування та вплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 вересня 2017 року та нарахування заборгованості з пенсії за період 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року.

Доказів фактичного повного виконання рішення суду у справі № 0540/8870/18-а матеріали виконавчого провадження № 58687838 не містять.

Навпаки, зміст листа Слов`янського ОУ ПФУ від 05 квітня 2019 року та відомості ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії прямо свідчать про наявність заборгованості з виплати пенсії за період з 01 вересня 2017 року по 31 січня 2019 року у сумі 99 113,60 грн, тобто про те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості, яка никла з 01 вересня 2017 року, залишається невиконаним.

Як наслідок, станом на 18 липня 2019 року не існувало підстав для закінчення виконавчого провадження № 58687838 за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404.

Суд відхиляє заперечення відповідача, які ґрунтуються на положеннях п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати у бік звуження право особи на пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України та Законом № 1058; до того ж оцінка постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 була надана судом в рішенні від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а набрало законної сили, а тому є обов`язковим для виконання пенсійним органом і пенсійний орган не може покликатися на норми підзаконних нормативно-правових актів як підставу для його невиконання (повністю або в якійсь частині).

Щодо аргументів відповідача про неможливість застосувати до посадових осіб пенсійного органу штрафу за невиконання рішення суду у справі № 0540/8870/18-а суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 1404 виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, встановлена ст. 75 Закону № 1404.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону № 1404 у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення Закону № 1404, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Таким чином, на час прийняття виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними можуть визнаватися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Отже, самого лише факту повного або часткового невиконання виконавчого документа (в даному випадку рішення суду) недостатньо для притягнення боржника до відповідальності у вигляді штрафу.

Виконавець повноважний застосувати до божника штраф на підставі ст. 75 Закону № 1404 лише за умови, що відсутні поважні причини, які унеможливили або ускладнили виконання.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 21 лютого 2018 року у справі № 814/2655/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 754/3105/17, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Водночас суд вважає за необхідне відзначити, що відсутність підстав для застосування штрафу до боржника на підставі ст. 75 Закону № 1404 через наявність поважних причин, які унеможливили або ускладнили виконання, не є підставою для висновку про фактичне повне виконання рішення суду та, як наслідок, для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404.

З тих самих міркувань суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності підстав для звернення до органу досудового розслідування з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб пенсійного органу за невиконання рішення суду зобов`язального характеру.

Також суд відхиляє заперечення відповідача, які стосуються зміни способу і поряду виконання рішення суду.

Ч. 2 ст. 7 Закону № 4901 не наділяє правом, а зобов`язує державного виконавця звернутися до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення у разі, якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Докази, які б свідчили, що державний виконавець у виконавчому провадженні № 58687838 виконала обов`язок, покладений на неї нормами ч. 2 ст. 7 Закону № 4901, суду не надані.

Щодо посилання відповідача на судову практику, зокрема на постанову Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 281/1820/14-а, суд вважає за необхідне зауважити, що у цій та інших справах Верховний Суд вказував на те, що відсутність коштів не дає підстави для висновку про істотну ускладненість або неможливість виконання судового рішення, що відповідно до ст. 378 КАС України було б підставою для зміни способу або порядку його виконання, адже виплата нарахованих сум пенсії буде проведена пенсійним органом після відповідного фінансування з Державного бюджету України або бюджету Пенсійного фонду України.

Разом з цим в контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність підстав для зміни способу або порядку виконання рішення суду не може розцінюватися як підстава для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404.

Щодо твердження відповідача про те, що пенсійний орган повністю виконав рішення суду у справі № 0540/8870/18 з посиланням на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 805/3313/17-а, згідно з яким рішення суду виконано до відкриття виконавчого провадження на підставі розпорядження органів ПФУ про поновлення стягувачу виплати пенсії та протоколу з розрахунку грошової допомоги (пенсії) за період визначений виконавчим документом, суд зазначає таке.

У справі № 805/3313/17-а позовні вимоги пенсійного органу були обґрунтовані тим, що Управління ПФУ добровільно виконало постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року у справі № 219/9825/2016-а до відкриття виконавчого провадження, тому немає підстав стягувати з нього виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Крім того, зазначеним рішенням суд зобов`язав поновити виплату пенсіонеру ОСОБА_2 його пенсію та сплачувати її надалі, тобто, на думку позивача, це рішення стосується періодичних платежів, що виплачуються щомісячно без обмеження граничного терміну їх виплати, тому за правилами п. 1 ч. 5 ст. 27 Закон № 1404 виконавчий збір у такому випадку не стягується (п. 3 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 року).

Під час розгляду справи № 805/3313/17-а суди серед іншого встановили, що Артемівський міськрайонний суд Донецької області постановою від 01 лютого 2017 року у справі № 219/9825/2016-а, яка набрала законної сили, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2, зобов`язав Управління ПФУ поновити виплату ОСОБА_2 пенсії з 01 березня 2016 року та перерахувати (виплачувати) пенсію з 01 березня 2016 року на той же банківський рахунок, на який пенсія йому перераховувалась до лютого 2016 року включно. 05 квітня 2017 року позивач листом за вих. №4509/09 повідомив державного виконавця про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 та поновлення її виплати, свідченням чого є виплатний протокол з нарахуванням поточної суми пенсії за квітень 2014 року та суми боргу за період з 01 березня 2016 року на загальну суму 36659,25 грн. на плановий період квітня 2016 року. 31 травня 2017 року відповідач отримав листа Управління ПФУ від 25 травня 2017 року, в якому його автор повідомив, що виконав виконавчий лист № 219/9825/16-а від 13 березня 2017 року, виданий Донецьким апеляційним адміністративним судом. У додатку зазначив, що виплата за рішенням суду проведена 13 квітня 2017 року, що підтверджується копією виплатної відомості. Постановою від 07 вересня 2017 року державний виконавець закінчив виконавче провадження, копію якої надіслав сторонам (п. п. 4, 7, 10, 12 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 року).

Отже, висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 805/3313/17-а, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки були сформульовані за інших фактичних обставин, ніж у справі, що розглядається.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши постанову про закінчення виконавчого провадження від 18 липня 2019 року як рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вона не відповідає критеріям, визначеним п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що постанова про закінчення виконавчого провадження постановлена за відсутності підстав, визначених п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404.

Крім того, це рішення суб`єкта владних повноважень не є обґрунтованим, тобто прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови закінчення виконавчого провадження від 18 липня 2019 року, а тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Правові наслідки для ОСОБА_1 як стягувача у виконавчому провадженні створює спірна постанова, а не дії чи бездіяльність державного виконавця, в тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця не підлягають задоволенню.

Правовідносини, пов`язані з відновленням виконавчого провадження, регламентує ст. 41 Закону № 1404.

Так, згідно з ч. 1 ст. 41 Закону № 1404 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Позовні вимоги в частині зобов`язання УДВС ГТУЮ у Донецькій області вжити весь комплекс виконавчих дій при примусовому виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 0540/8870/18-а не підлягають задоволенню, оскільки обов`язок державного виконавця вживати передбачених Законом № 1404 заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії прямо передбачений ч. 1 ст. 18 цього Закону, а тому не потребує додаткового підтвердження рішенням суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При визначенні кількості позовних вимог немайнового характеру, суд виходить з того, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування рішення чи окремих його положень, зобов`язання вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Докази здійснення позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи, суду не надані, а тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання протиправною та скасування постанови, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Косаревої Ірини Валентинівни про закінчення виконавчого провадження від 18 липня 2019 року ВП № 58687838.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Повне судове рішення буде складено 03 січня 2020 року.

Суддя Т.О. Кравченко