Справа № 120/7925/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 р. Справа № 120/7925/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Жмеринської міської ради, про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

29.09.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Троцької К.Г., в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не винесення вмотивованої постанови державного виконавця, із зазначенням в такій постанові підстав ґрунтовної відмови для прийняття до виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зазначення у повідомленні від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідних органів державної виконавчої служби, до яких належить виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021, та не зазначення в такому повідомленні адреси цього органу (юридичної особи);

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення повідомлення від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання за результатами розгляду поданого позивачкою пакету документів для виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону щодо винесення офіційних процесуальних документів, які повинні видаватися в межах виконавчих проваджень, як законного прийняття або законної відмови, під час прийняття виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021, із урахування винесення офіційних документів, на підставі яких має проводитись виконавче провадження.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2021 у справі № 120/2543/21-а зобов`язано виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області розглянути та надати інформацію на пункти 2, 3 звернення ОСОБА_1 про надання інформації від 11.02.2021.

30.06.2021 на виконання вказаного рішення Вінницький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 120/2543/21-а.

15.09.2022 позивачка звернулася до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про примусове виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021. Однак листом від 16.09.2022 за №23683 відповідач надіслав позивачці письмове повідомлення від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивачка вважає протиправними дії та бездіяльність відповідача під час розгляду її заяви від 15.09.2022 про примусове виконання виконавчого листа, зокрема наголошує на тому, що державний виконавець зобов`язаний, в разі повернення виконавчого листа, вказати підстави для відмови у прийнятті виконавчого документа до виконання та юридичну особу, до повноважень якої належить прийняття виконавчого документа до виконання, а також її місцезнаходження. Крім того, на думку позивачки, державний виконавець не мав законних підстав для оформлення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки таке повідомлення не відповідає формі офіційних документів, які можуть виноситися в процесі здійснення виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 04.10.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання дій та бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Окрім того, вказаною ухвалою:

- відмовлено у задоволенні клопотання позивачки про розгляд справи в судовому засіданні та, відповідно, про участь позивачки в судовому засіданні в режимі відеоконференції;

- частково задоволено клопотання позивачки про залучення до участі у справі третіх осіб та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виконавчий комітет Жмеринської міської ради;

- відповідачу встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України;

- третій особі встановлено дводенний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

13.10.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Як зазначає відповідач, позивачка пред`явила виконавчий документ до виконання не за підвідомчістю, оскільки боржником є орган місцевого самоврядування, а тому примусове виконання відповідного виконавчого документ має здійснювати відповідний відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби. За цих обставин державний виконавець правомірно оформив повідомлення повідомленні від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке було надіслане на адресу позивачки разом з оригіналом виконавчого документа. При цьому відповідач звертає увагу, що таке повідомлення виготовлене за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Третя особа письмових пояснень по суті спору не подала. Відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Водночас дата ухвалення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді у відпустці.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог і заперечень, суд встановив таке.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2021 у справі № 120/2543/21-а, яке набрало законної сили 07.06.2021, виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області зобов`язано розглянути та надати інформацію на пункти 2, 3 звернення ОСОБА_1 про надання інформації від 11.02.2021.

На виконання вказаного рішення 30.06.2021 видано виконавчий лист № 120/2543/21-а.

15.09.2022 позивачка подала до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заяву про примусове виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду № 120/2543/21-а від 30.06.2021, до якої додала оригінал відповідного виконавчого документа.

Листом від 16.09.2022 за № 23683 державний виконавець вказаного відділу ДВС Троцька К.Г. надіслала позивачці письмове повідомлення від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" (виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю).

Позивачка вважає дії державного виконавця щодо оформлення вказаного повідомлення неправомірними, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Водночас в силу приписів ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, статтею 1 Закону України № 1403-VIII від 02 червня 2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі Закон № 1403-VIII) передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Згідно із ст. 2 Закону № 1403-VIII правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Частиною першою статті 6 Закону № 1403-VIII визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (ст. 7 Закону № 1403-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Водночас за приписами ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що:

- примусове виконання рішень, зокрема виконавчих листів, покладається на органи державної виконавчої служби та державних виконавців, які уповноважені на здійснення діяльності з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом, та при цьому зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, зокрема Конституцією та законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання;

- державний виконавець зобов`язаний прийняти виконавчий документ до виконання та відкрити виконавче провадження, однак за відсутності передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу;

- система органів та посадових осіб, які уповноважені здійснювати примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), є багатоманітною, а пред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання не за місцем виконання або не за підвідомчістю є законною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною третьою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Крім того, положеннями статті 25 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України. У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого. У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Отже, за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у статті 25 Закону № 1404-VIII, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 512/5) органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Згідно з вимогами пункту 4 розділу І Інструкції № 512/5 відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абзаци 4-6 пункту 4 розділу І Інструкції № 512/5).

Як встановлено судом, боржником за виконавчим листом № 120/2543/21-а, виданим Вінницьким окружним адміністративним судом 30.06.2021, є виконавчий комітет Жмеринської міської ради.

Суд враховує, що систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року від "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ч. 2 ст. 11 Закону № 280/97-ВР).

Отже, виконавчий комітет Жмеринської міської ради є виконавчим органом, що утворений цією радою, який підконтрольний та підзвітний Жмеринській міській раді.

Відтак суд погоджується з доводами відповідача про те, що примусове виконання виконавчого листа № 120/2543/21-а від 30.06.2021 не належить до компетенції Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області, а за правилами, передбаченими пунктом 4 розділу І Інструкції № 512/5, такий виконавчий документ повинен бути пред`явлений до відповідного відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби, у даному випадку відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка також зазначає, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність, оскільки не виніс вмотивовану постанову про повернення виконавчого листа стягувачу з наданням роз`яснень, до підвідомчості якого саме органу державної виконавчої служби належить виконання цього виконавчого документа.

Проте такі доводи суд оцінює критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника-фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник-фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

А згідно з частиною четвертою вищезазначеної статті про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Отже, статтею 37 Закону № 1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, за наявності яких виноситься постанова державного виконавця. При цьому такі виконавчі документи повертаються стягувачу уже після прийняття їх до виконання, тобто відкриття виконавчого провадження.

Натомість питання, пов`язані із діями державного виконавця на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання, регулюються положеннями статті 4 Закону № 1404-VIII, якою чітко визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення у випадках, передбачених частиною четвертою вказаної статті, зокрема, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

При цьому суд звертає увагу на відсутність встановленої законом вимоги щодо винесення органом державної виконавчої служби (державним виконавцем) рішення у формі постанови, як помилково вважає позивачка.

Водночас пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 теж передбачено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Як слідує з повідомлення відповідача від 16.09.2022 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, підставою для повернення виконавчого документу стягувачу (позивачці у справі) без прийняття до виконання є непідвідомчість рішення Жмеринському відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що, повертаючи виконавчий документ стягувачці ОСОБА_1 без прийняття його до виконання, та формуючи відповідне письмове повідомлення, державний виконавець не порушив вимог чинного законодавства та діяв на підставі та у спосіб, що визначені Законом № 1404-VIII та Інструкцією № 512/5.

Порушення відповідачем будь-яких з критеріїв правомірності рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, передбачених частиною другою статті 2 КАС України, під час розгляду справи не встановлено.

Згідно з положеннями статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначено у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень, зокрема, наголошується на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28).

Принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42)).

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcнa Ruiz v. Spain" [GC] (заява № 30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. The Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися в залежності від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява №18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява № 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява №22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява № 4241/03, пункт 54).

Тобто у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього, а мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи.

Отже, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, а також беручи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, тоді як інших судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи не встановлено, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. В.Брезденюка, 19, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100);

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Жмеринської міської ради (, місцезнаходження: вул. Центральна, 4 м. Жмеринка, Вінницька область, 23100).

Повне судове рішення складено 01.11.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович