Справа № 480/5039/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 р. Справа № 480/5039/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 (головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек) по справі № 480/5039/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 17.12.2020 № 0075424/2-0413-1816 на суму 108 823,68 грн;

- від 17.12.2020 №0075424/1-0413-1816 на суму 126 609,55 грн;

- від 17.12.2020 №0-1816 на суму 141 912,88 грн;

- від 18.12.2020 № 0075626/2-0413-1816 на суму 142 688,00 грн;

- від 18.12.2020 №0075626/1-0413-1816 на суму 166 008,57 грн;

- від 18.12.2020 №0-1816 на суму 186 074,07 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 18.12.2020 № 0-1816, № 0075626/1-0413-1816, № 0075626/2-0413-1816.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ГУ ДПС у Сумській області (далі - відповідач), не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просило скасувати рішення суду в цій частині та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку доказам по справі, взято до уваги, що позивач не зареєстрований як фізична особа підприємець, не знаходиться на обліку в органах місцевого самоврядування як особисте селянське господарство, не здійснює оподаткування доходу, отриманого від вирощування проданої продукції тваринництва безпосередньо платником податку. Вважає, що ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень ПК України, а тому він не має право на отримання відповідної пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (корівник).

На думку апелянта, лист Тростянецької міської ради Сумської області від 16.12.2021, врахований судом першої інстанції, лише свідчить про те, що корівник, власником якого є ОСОБА_1 використовується для розведення свійських тварин та не підтверджує того факту, що саме позивач є сільськогосподарським виробником.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не врахував постанови Верховного Суду від 06.04.2020 у справі № 420/879/19, від 10.02.2020 у справі № 823/1751/17 в аналогічних правовідносинах.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 має у власності наступні нежитлові приміщення:

- цегельний завод, загальною площею 11 335,8 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 ;

- корівник, загальною площею 4 459 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.08.2002, рішенням суду у справі справа № 588/2192/13-ц, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (13-15, 54-55).

ГУ ДПС у Сумській області відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України відносно позивача складені податкові повідомлення рішення, зокрема, по об`єкту нерухомого майна «цегельний завод»:

- від 17.12.2020 № 0075424/2-0413-1816, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2017 рік в розмірі 108 823,68 грн;

- від 17.12.2020 № 0075424/1-0413-1816, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2018 рік в розмірі 126 609, 55 грн;

- від 17.12.2020 № 0-1816, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2019 рік в розмірі 141 912,88 грн;

по об`єкту оподаткування нерухомого майна «корівник»:

- від 18.12.2020 № 0075626/2-0413-1816 , яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2017 рік в розмірі 142 688,00 грн;

- від 18.12.2020 № 0075626/1-0413-1816 , яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2018 рік в розмірі 166 008,57 грн;

- від 18.12.2020 № 0-1816, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту за 2019 рік в розмірі 186 074,07 грн (а.с. 6-11).

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього розповсюджується податкова пільга, визначена п.п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Таким чином, податкові повідомлення рішення, прийняті контролюючим органом по об`єкту «корівник» є протиправними.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення рішення по об`єкту «цегельний завод» прийняті в межах та у спосіб, визначений податковим законодавством.

Враховуючи оскарження відповідачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).

За змістом пп. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в наступній редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, колегія суддів зазначає, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Саме такі висновки щодо застосування норм права було неодноразово викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 р. № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Таким чином, будівля корівника призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що не заперечується сторонами по справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником,оскільки не зареєстрований як ФОП, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 160/9061/20, від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником, оскільки безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю, посилаючись на лист Тростянецької міської ради від 16.12.2020 №1879.

Так, у листі Тростянецької міської ради від 16.12.2020 №1879 зазначено, що у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомого майна, загальною площею 4459 кв.м.- будівлі корівника, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та з 09.10.2014 в оренді позивача перебуває земельна ділянка за цією адресою. Нежитлові будівлі, корівники, об`єкти нежитлової нерухомості, за вказаною адресою використовуються для розведення свійських тварин (а.с. 75).

Разом з тим, відомостей щодо особи, яка займається розведенням свійських тварин вказаний лист не містить.

Наявні в матеріалах справи фотокартки фіксують лише наявність будівель та тварин у корівниках та не є належними доказами в підтвердження факту розведення свійських тварин саме позивачем.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, колегія суддів зазначає, що надані позивачем докази не є належними, оскільки не місять інформацію щодо предмета доказування, зокрема що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю .

Інших доказів того, що ОСОБА_1 безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів щодо придбання корів, обладнання , кормів, тощо) матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Колегія суддів зауважує, що гарантованому у ч.2 ст. 77 КАС України обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності кореспондують вимоги ч.1 ст. 77 КАС України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку що позивач не підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, прийняті відповідачем у відношенні ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства та підстави для їх скасування відсутні.

Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні в частині задоволення позову, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі № 480/5039/21 в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.12.2020 № 0-1816, № 0075626/1-0413-1816, № 0075626/2-0413-1816. - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій