Справа № 140/5648/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5648/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з часу виникнення права про призначення пенсії (з 01 червня 2022 року).

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи. 15 серпня 2022 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та отримав копію рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку. Підставою відмови у призначенні пенсії стало те, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року становить менше трьох років 1 рік 5 місяців 25 днів.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначив, що наявне у нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII. При цьому на день аварії на Чорнобильській АЕС перебував у селі Ворокомле Камінь-Каширського району Волинської області, яке входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення, а отже має право на початкову величину. У свою чергу у період служби в армії позивач був прописаний в господарстві батьків. Так само навчання на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (місто Луцьк), може свідчити лише про навчання у цьому населеному пункті, а не про факт проживання у ньому.

Позивач вважає, що оскільки сукупний термін його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить на 1 січня 1993 року більше трьох років та ним були надані органу Пенсійного фонду необхідні документи, достовірність який була встановлена Волинською обласною державною адміністрацією під час видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, то він має право на зниження пенсійного віку для призначення пенсії на підставі статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами отримав 07 вересня 2022 року (а.с.39), проте відзив на позовну заяву не подав.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.40-41). В обґрунтування цієї позиції вказав, що положення статті 55 Закону №796-XII підлягають застосуванню до осіб, які станом на 01 січня 1993 року постійно проживали або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з невиконанням вимоги про період проживання на території радіоактивного забруднення. Так згідно з довідкою про місце проживання від 12 серпня 2022 року №685 ОСОБА_1 проживав на території, що віднесена до зони гарантованого добровільного відселення, у період з 31 травня 1968 року по 09 червня 1986 року, з 07 травня 1988 року по 12 липня 1988 року та з 05 липня 1991 року по 13 квітня 1998 року - у селі Ворокомле, з 13 квітня 1998 року - у місті Камінь-Каширський. Поряд з тим за даними військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив військову строкову службу з 10 червня 1986 року по 25 квітня 1988 року та відповідно до диплому НОМЕР_2 з 01 вересня 1985 року по 28 червня 1986 року та з 27 липня 1988 року по 29 червня 1992 року ОСОБА_1 навчався в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. Тобто весь цей період ОСОБА_1 перебував на території, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому позивач не має права на зниження пенсійного віку та призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.15).

15 серпня 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 22 серпня 2022 року №20 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено право на зниження пенсійного віку на 6 років. Документами підтверджено, що ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 5 місяців 25 днів. При цьому у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 35 років 4 місяці 4 дні (а.с.30).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 березня 2003 року (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону».

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Водночас частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22 серпня 2022 року №20 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач не має, оскільки станом на 01 січня 1993 року не проживав (не відпрацював) 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення. При цьому у рішенні відсутнє обґрунтування такого висновку.

Із таким рішенням суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року №398/494/17, від 17 травня 2021 року №336/6218/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 3) (а.с.15).

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII, а тому помилковими є висновки відповідача про те, що позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Крім того, довідкою виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 12 серпня 2022 року №685 підтверджено, що ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав з 31 травня 1968 року по 09 червня 1986 року, з 07 травня 1988 року по 12 липня 1988 року, з 05 липня 1991 року по 13 квітня 1998 року в селі Ворокомле. Довідка видана на підставі погосподарських книг за 1968-2022 роки (а.с.17). У свою чергу з довідки Камінь-Каширської міської ради від 03 серпня 2022 року №2790 вбачається, що позивач з 13 квітня 1998 року і досьогодні проживає і зареєстрований в місті Камінь-Каширський (а.с.16).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обидва населених пункти (село Ворокомле та місто Камінь-Каширський Волинської області) включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧAEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Проживання ОСОБА_1 в населеному пункті, віднесеному до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, у часовому проміжку з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року (незалежно від часу проживання або роботи в цей період) підтверджується зазначеною вище довідкою (період проживання для початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки). Надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Посилання відповідача 2 на те, що позивач проходив службу в армії з 28 червня 1986 року по 27 липня 1988 року та навчався у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки у період з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1986 року та з 27 липня 1988 року по 12 вересня 1991 року, не спростовують наявності у позивача факту проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, який був перевірений при встановленні статусу позивача як потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом.

Суд наголошує, що позивач надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01 січня 1993 року він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення та дії яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований.

Відповідачем 1 не було враховано, що по 09 червня 1986 року позивач офіційно був зареєстрований та постійно проживала в селі Ворокомле.

Навчаючись у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки (з 01 вересня 1985 року по 27 червня 1986 року) ОСОБА_1 мав можливість проживати у селі Ворокомле під час канікул (більше восьми місяців) та педагогічної практики (з 11 листопада 1991 року по 28 грудня 1991 року), про тривалість яких зазначено в архівній довідці Волинського національного університету імені Лесі Українки від 10 серпня 2022 року №03-25/01/1831 (а.с.19-20). Також відповідно до цієї довідки розпорядженням декана історичного факультету Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 12 вересня 1991 року №27 ОСОБА_1 переведено на індивідуальне навчання для роботи вчителем Ворокомлівської середньої школи Камінь-Каширського району. Запис про призначення ОСОБА_1 з 01 жовтня 1991 року вчителем цієї школи містить трудова книжка НОМЕР_4 (а.с.25-26).

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків відповідача 1 у рішенні від 22 серпня 2022 року №20, а відповідача 2 у відзиві на позов про те, що ОСОБА_1 не проживав (не працював) не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Отже, висновки відповідачів про відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними, оскільки позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 на території Камінь-Каширського району (у населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення) не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року та до сьогодні дає йому право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

При цьому у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 22 серпня 2022 року №20 (а.с.30) вказано про наявність у ОСОБА_1 35 років 4 місяці 4 дні страхового стажу (тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV виконується).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22 серпня 2022 року №20 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 31 травня 2022 року та його звернення із заявою про призначення пенсії 15 серпня 2022 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 01 червня 2022 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії рішенням від 22 серпня 2022 року №20, яке було прийняте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, враховуючи також, що позивач фактично оскаржує рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 22 серпня 2022 року №20 про відмову в призначенні пенсії, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

Крім того, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області, якого необхідно зобов`язати призначити та виплатити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з дня виникнення права на призначення пенсії - з 01 червня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 23 серпня 2022 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 33).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22 серпня 2022 року №20 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 червня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк