Справа № 520/9614/2020
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 листопада 2022 року № 520/9614/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ), Кадрової комісії №1 (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ), Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4, м. Харків, 61050, ), Керівника Харківської обласної прокуратури (вул. Богдана Хмельницького, 4 м. Харків, 61001) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, визнання недійсним запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправними дії та рішення Офісу Генерального прокурора щодо визнання (фактичного схвалення) рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №326;

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №326 "Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою", ухвалене щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

- визнати протиправними дії Прокурора Харківської області з прийняття наказу від 22.06.2020 №1235к;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області;

- поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на посаді начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області з 24 червня 2020 року;

- визнати недійсним запис №23 про звільнення з роботи (з посади) на підставі наказу прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к, зроблений у трутовій книжці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) та зобов`язати прокуратуру Харківської області внести до цієї трудової книжки відповідні виправлення;

- стягнути з прокуратури Харківської області (вул. Богдана Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу по день винесення судового рішення про поновлення.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

На тривалість ухвалення рішення також вплинула обставина перебування судді у відпустці про що свідчить довідка в матеріалах справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №326 про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою, ухвалене щодо ОСОБА_1 та оскаржуваний наказ прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к є протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують конституційні права позивача, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 по справі відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України.

Ухвалою суду від 14.09.2020 провадження по справі №520/9614/2020 зупинене до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №3/116 (20) за поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX (зі змінами).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 по справі №520/9614/2020 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 26.02.2021 прийнято до розгляду та продовжено її розгляд одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, у справі замінено відповідачів: прокуратури Харківської області її процесуальним правонаступником Харківською обласною прокуратурою, а також Прокурора Харківської області на Керівника Харківської обласної прокуратури.

Відповідачем, Прокуратурою Харківської області, надано відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що для складання іспиту у формі анонімного тестування на знання та вміння застосуванні закону, відповідно до оголошення, розміщеного на офіційній інтернет-сторінці Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 не з`явилася, заяви про перенесення тестування від неї не надходило, а тому кадровою комісією прийнято оскаржуване рішення про неуспішне проходження позивачем атестації.

Відповідач також зазначив, що доводи позивача щодо відсутності факту ліквідації чи реорганізації Генеральної прокуратури України під час її звільнення та відсутність підстав для звільнення не можуть братися до уваги, оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Стосовно доводів позивача з приводу протиправності його звільнення з посади в порушення КЗпП України відповідачем зазначено, що норми Закону України "Про прокуратуру» та № 113-ІХ, які визначають статус прокурора, умови і підстави їх звільнення, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України.

Ураховуючи викладене, відповідачем зазначено, що наказ про звільнення видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Аналогічним за змістом є відзив Офісу генерального прокурора.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з 22.09.1995 по 24.06.2020 проходила службу на прокурорських посадах в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки № НОМЕР_2 .

Наказом прокурора Харківської області від 24.07.2015 №1937к ОСОБА_1 призначена на посаду начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області.

Головою першої кадрової комісії 20.02.2020 затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідно до якого датою проведення тестування позивача визначено 02.03.2020.

Кадровою комісією №1 у протоколі від 04.03.2020 № 6 зафіксовано факт неявки ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, на підставі якого винесено рішення № 326 Кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації у зв`язку з неявкою.

Наказом прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області.

Не погодившись з рішенням № 326 Кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 та наказом від 22.06.2020 №1235к, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (надалі Закон - №1697-VII).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Відповідно до ч. 5 ст. 51 Закону №1697-VII, на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

25.09.2019 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-IX (надалі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно з п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2010 року № 1697.

Відповідно до п. 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Так, п. 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Згідно з п.п. 11-14 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора; 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи: 1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; 2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію.

За результатами складення прокурором іспиту відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором (п.16 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється (п.17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до п. 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженим 03.10.2019 наказом Генерального прокурора №221 (надалі - Порядок №221).

Згідно з п. 9 розділу І Порядку № 221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Відповідно до п. 11 розділу Порядку № 221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання вимог п. 10 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ за встановленою Порядком формою позивачем 10.10.2019 подано підписану ним особисто заяву Генеральному прокурору про переведення його на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. У заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказавши на ознайомлення та згоду з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначено Порядком. Зокрема, підтвердив, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації та за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, його буде звільнено з посади прокурора.

Як вже вище зазначалось, згідно графіку складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, затвердженого головою першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур 20.02.2020, проведення тестування позивача призначено на 02.03.2020.

Відповідно до рішення кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 02.04.2020 №326 «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою» зафіксовано факт неявки ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (Додаток 2 до Протоколу №7 від 02.04.2020).

Зазначено, що у строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії №1 не надходили. У зв`язку з цим, Комісія вирішила, що начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області ОСОБА_1 не успішно пройшла атестацію.

Наказом прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області.

Суд зазначає, що сторонами по справі не оспорюється, що ОСОБА_1 подала Генеральному прокуророві заяву про згоду на переведення та про намір пройти атестацію.

Однак, на анонімне тестування 02.03.2020 позивач не з`явилася, заяви про перенесення тестування від неї не надходило (Додаток 2 до Протоколу №7 від 02.04.2020).

Зазначений факт не спростовується позивачем, аргументації протилежного суду не надано, тобто причини відсутності позивача у першому етапі атестації та наявність перешкод для своєчасного (у триденний строк) надання документів щодо поважності неприбуття позивача на іспит не надано.

Проте позивач звертає увагу, що атестацію прокурорів повинні здійснювати кадрові комісії обласних прокуратур, а тому рішення першої кадрової комісії щодо неуспішного проходження позивачем атестації винесено поза межами повноважень даної комісії, відтак є незаконним. Разом з тим, зазначив, що станом на момент звільнення позивача - Генеральним прокурором не видавався наказ про ліквідацію або реорганізацію Прокуратури Харківської області. Підставою для звільнення позивача із займаної посади стало положення п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", яка передбачає звільнення у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або у разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Враховуючи, що Прокуратура Харківської області не перебуває у стані припинення, то вказане фактично свідчить про ненастання події, з якою пов`язано можливість застосування положень п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Також позивач посилався на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.05.2019 у справі №815/1554/17, де колегія суддів зазначила, що наявність у пункті 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" двох окремих підстав для звільнення, які відокремлені сполучником "або", покладає на роботодавця обов`язок, щодо зазначення в наказі про звільнення конкретної підстави визначеної цим пунктом. Отже, зазначення відповідачем вказаної норми Закону без відповідної конкретизації підстави для звільнення, породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Згідно з п.1 ч.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Вказані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, Закон №113 не визнавався неконституційним та є чинним.

Отже, положеннями Закону №113 запроваджено процедуру атестації працівників прокуратури та делеговано затвердження Порядку проходження прокурорами атестації Генеральному прокурору.

Підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VІІ за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Рішенням винесено № 326 Кадрової комісії № 1 від 02.04.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації у зв`язку з неявкою.

Пунктом 6 розділу V Порядку (в редакції наказу Генеральної прокуратури № 336 від 17.12.2019) визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, відповідно до вимог п.п. 2 п. 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, наказом прокурора Харківської області від 22.06.2020 №1235к на підставі рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №326 ОСОБА_1 правомірно звільнено з посади начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VІІ, а тому суд не вбачає підстав у задоволенні позовних вимог позивача в частині скасування спірного наказу про звільнення позивача.

Стосовно посилань позивача на відсутність реорганізації, ліквідації або скорочення штату прокуратури як підстави для звільнення його з органів прокуратури, суд вважає безпідставними, оскільки положеннями Закону №113 чітко регламентовано, що усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Разом з цим, вказаний закон станом на час виникнення та вирішення спірних правовідносин є чинним, а позивач особисто надав свою згоду на проходження атестації.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність прийнятого кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №326 про неуспішне проходження прокурором атестації, з урахуванням того, що позивач, не вказав причини відсутності у першому етапі атестації та наявність перешкод для своєчасного (у триденний строк) надання документів щодо поважності неприбуття на іспит не надано, що не спростовується самим позивачем.

Суд зазначає, що оскільки позивач дійсно не склав прокурорську атестацію, то у відповідача були наявні усі законні підстави для його звільнення.

Доводи позивача щодо відсутності повноважень прокурора Харківської області на звільнення особи з будь-якої посади в прокуратурі Харківської області спростовуються тим, що відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 147 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII органом конституційної юрисдикції, який вирішує питання про відповідність Конституції України законів України, є Конституційний Суд України.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають, чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (ч. 2 ст. 152 Конституції України).

Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст. 151-2 Конституції України).

На теперішній, час Конституційним Судом України рішення щодо визнання неконституційними окремих положень Закону № 113-ІХ не ухвалено та правову оцінку нормам вказаним у позовній заяві, не надано, а отже твердження позивача про невідповідність окремих положень Закону № 113-ІХ Конституції України є безпідставним.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 зазначає, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою, якщо додаткове унормування процесу ставить за мету не звузити обсяг прав і свобод, а уточнити зміст та регламентацію процедурних питань і окреслити загальні межі, основоположних прав

Так, міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності у даному, випадку є повністю спів ставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20.01.2016 № 1-в/2016.

Таким чином, позивач у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження атестації.

Відповідно до ст. 7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18.10.2006, держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до /державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

У пункті 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25 грудня 2008 року №1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя.

У цьому контексті варто наголосити, що посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Крім того, статтею 1 Конвенцією Міжнародної Організації Праці № 11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

Також при вирішенні порушеного питання, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, який у своєму рішенні від 07.07.2004 у справі № 1-14/2004 зазначає, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього потребує характер професійної діяльності.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування рішення про неуспішне складання позивачем атестації та наказу про звільнення, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача такими, що непідлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії №1, Харківської обласної прокуратури, Керівника Харківської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, визнання недійсним запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Шляхова