Справа № 640/12713/22
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/12713/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби ум. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаража Євгенія Геннадійовича від 02 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 52523843 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 126620,56 гривень;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаража Євгенія Геннадійовича від 02 грудня 2020 року у виконавчому провадженні № 52523843 щодо стягнення з ОСОБА_1 мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 195,30 гривень;

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист, на підставі якого відкрито та здійснювалось виконавче провадження в якому прийнято оскаржувані постанови, визнано судом таким, що не підлягає виконанню, з огляду на що, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у силу норм Закону є безпідставним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2022 поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження в справі та призначено судове засідання на 25.08.2022. Витребувано у відповідача завірені належним чином матеріали ВП № 52523843.

16.09.2022 до суду від відповідача надійшли належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження ВП № 52523843 на 49 аркушах.

Відзив на позовну заяву від сторони відповідача до суду не надходив.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання 22.09.2022, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як вбачається із матеріалів даної справи, у червні 2022 року із Автоматизованої системи виконавчих проваджень позивачу стало відомо про відкриті у Голосіївському відділі ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) два виконавчих провадження, а саме: виконавче провадження № 63806000 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 195,30 грн. на користь держави (витрати); виконавче провадження № 63806133 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 126620,56 грн. на користь держави (виконавчий збір).

Проте, як зазначає позивач, жодних документів від Відділу з приводу відкриття вищезазначених виконавчих проваджень до ОСОБА_1 не надходило, тому, позивачем 07.06.2022 на адресу Відділу було направлено заяву про закінчення виконавчих проваджень з обґрунтуванням підстав такого закінчення, адже, було з`ясовано, що постанови № 63806000 та № 63806133 були винесені в межах виконавчого провадження № 52523843 щодо виконання виконавчого листа № 2-577/12, виданого 26.11.2012 Голосїівським районним судом м. Києва.

Однак, 03.08.2022 від Голосіївського відділу ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) засобами поштового зв`язку позивачем отримано лист за вих. № 40531 від 21.07.2022р., яким було повідомлено про неможливість закінчити виконавче провадження № 63806000 та № 63806133, оскільки у матеріалах виконавчого провадження № 52523843 відсутні відомості щодо скасування вищевказаної постанови, а тому, у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 63806000 та № 63806133.

Позивач вважає, що відповідач не мав підстав для стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, з урахуванням того, що виконавчий лист, на підставі якого і здійснювалось ВП № 52523843, визнано ухвалою Голосїівського районного суду м. Києва від 25.01.2022 у справі № 2-577/12 таким, що не підлягає виконанню, що і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом № 1403-VIII, визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до норм частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (попередня редакція).

Слід звернути увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 № 2475-VIII (набрав чинності 28 серпня 2018 року), у частині 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Так, частиною 7 вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно норм п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.01.2022 у справі № 2-577/12, заяву Диких Д.В. в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий лист № 2-577/12 від 26.11.2012 року, виданий Голосіївським районним судом м. Києва на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 2-577/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 1266205,55 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Тож, з наведеного слідує, що у разі наявності ухвали суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), у такому випадку, виконавчий збір не стягується, а вже стягнутий збір - повертається.

Водночас, у даному ж випадку, з матеріалів виконавчого провадження № 52523843, наданих відповідачем на виконання вимог ухвали суду, слідує, що у вказаному виконавчому провадженні від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа, та постановою державного виконавця від 02.12.2020 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Отже, суд висновує, що виконавче провадження № 52523843 не було закінчено з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку з поданням останнім відповідної заяви, з огляду на що, застосування норм ч. 7 статті 27 Закону № 1404-VIII, на які посилається позивач, є неможливим, оскільки виконавче провадження не було закінчено у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. При цьому, матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав порушення порядку вирішення виконавцем питання про хід виконавчого провадження, яке мало бути завершеним у зв`язку з наявністю судового рішення про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням наведеного, а також досліджуючи підстави та обґрунтування, що були покладені позивачем в основу позовних вимог, та співставляючи наведене з фактичними обставинами справи, у суду відсутні підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних постанов відповідача про стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. Інших підстав для скасування оскаржуваних постанов позивачем не наведено.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні гуди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242 - 246, 255, 287 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Голосіївський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, 03022, м. Київ, вул.. Ломоносова, 22/15).

Суддя В.І. Келеберда