Справа № 160/9061/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року Справа № 160/9061/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
29.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції з 21.11.2014 по 17.12.2014 року, з 20.12.2014 року по 09.02.2015 року, з 14.02.2015 року по 04.05.2015 , з 06.06.2015 по 31.03.2016 року, з 12.04.2016 року по 05.06.2016 року, з 08.07.2016 року по 09.02.2017 року, з 24.02.2017 року по 30.07.2017 року, з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року, з 01.04.2018 по 30.04.2018 року згідно до довідки від 19.11.2021 року №СБ/94, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 10.05.2018 року по 24.05.2018 року, з 04.06.2018 по 09.08.2018 року, з 12.08.2018 по 28.10.2018 року, з 08.11.2018 по 29.11.2018 року, з 04.12.2018 по 12.09.2019 року, з 21.02.2019 по 01.09.2019 року, з 02.10.2019 по 10.12.2019 року, з 14.12.2019 по 30.04.2020 року, з 02.06.2020 року по 18.03.2021 року, з 24.03.2021 року по 04.04.2021 року, з 07.05.2021 року по 05.07.2021 року, з 10.07.2021 року по 25.10.2021 року згідно до довідки від 19.11.2021 року №СБ/95, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідки; від 24.05.2022 року № 7/26, виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що має право на дострокову пенсію за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону №1058-IV. Проте відповідач надав рішення про відмову у призначенні довгострокової пенсії за віком, бо довідки, видані ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відповідають Додатку №2 Постанови КМУ №637 від 12.08.1993 року.
Ухвалою від 04.07.2022 року прийняти адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
01.08.2022 року представником відповідача-1, Головного управіння Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позовних вимог.
Ухвалою від 05.08.2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до участі у справі як відповідача по справі №160/9061/22.
28.10.2022 року до суду надійшов відзив від відповідача-2, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
У матеріалах справи також наявні довідки, які подавалися позивачем разом із заявою про призначення пенсії:
- Довідкою №СВ/95 від 19.11.2021 року підтверджено, що в період з 10.05.2018 року по 24.05.2018 року, з 04.06.2018 по 09.08.2018 року, з 12.08.2018 по 28.10.2018 року, з 08.11.2018 по 29.11.2018 року, з 04.12.2018 по 12.09.2019 року, з 21.02.2019 по 01.09.2019 року, з 02.10.2019 по 10.12.2019 року, з 14.12.2019 по 30.04.2020 року, з 02.06.2020 року по 18.03.2021 року, з 24.03.2021 року по 04.04.2021 року, з 07.05.2021 року по 05.07.2021 року, з 10.07.2021 року по 25.10.2021 року брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпечення її здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених дій
- з 21.11.2014 по 17.12.2014 року, з 20.12.2014 року по 09.02.2015 року, з 14.02.2015 року по 04.05.2015 , з 06.06.2015 по 31.03.2016 року, з 12.04.2016 року по 05.06.2016 року, з 08.07.2016 року по 09.02.2017 року, з 24.02.2017 року по 30.07.2017 року, з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року, з 01.04.2018 по 30.04.2018 року згідно до довідки від 19.11.2021 року №СБ/94 ОСОБА_1 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення АТО в Донецькій та Луганській областях;
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно непризначення пенсії позивачу
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон № 1058.
Стаття 115 Закону № 1058 регламентує пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.
Аналіз положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 зумовлює висновок, що жінка набуває право на дострокове призначення пенсії за віком при дотриманні сукупності таких вимог:
досягнення 50 років;
наявність страхового стажу не менше 20 років;
належність до однієї з категорій осіб, що перелічені у п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058.
Такими категоріями осіб є:
військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення;
військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення;
дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення;
особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 20 ст. 6 Закону № 3551;
особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. п. 12 та 13 ст. 7 Закону № 3551;
особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до п. 19 ст. 6 Закону № 3551;
особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 11 ст. 7 Закону № 3551;
дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551, відповідно до абз. абз. 6 і 7 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону, а також абз. 8 п. 1 ст. 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних.
Позивач вважає, що має право на дострокове призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058, як особа, яка брала участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, та, яка досягла 50 річного віку і має страховий стаж, більший за 20 років.
Судом критично надається оцінка доводам відповідачів у відзивах на позовну заяву на те, що для того, щоб у особи виникло право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 необхідно надати довідку, яка відповідає Додатку № 2 до Порядку № 637 або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, оскільки надане позивачем до пенсійного органу посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 07.04.2016 року є належним та достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, та за умови надання особою такого посвідчення вимога про необхідність надання додаткових документів є безпідставною.
Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 09.06.2021 року по справі №340/576/19, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивачем, крім посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , надані довідки військової частини про участь в антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, які містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.
Судом встановлено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії не містить чітких підстав відмови. Посилання на невідповідність наданих довідок додатку №2 ПКМУ №637 без зазначення конкретної підстави відмови створює перепони для належної реалізації такого соціального права позивача як призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 року у справі № 295/1129/17, постанові Верховного суду від 06.11.2018 у справі 591/3086/16-а.
Окрім того, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог (ч.2 ст. 9 КАС України) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2022 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії, та враховуючи те, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у даному рішенні, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2022 року з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню у зв`язку зі звільненням позивача від їх справи відповідно до Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій.
Керуючись ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди її участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції з 21.11.2014 по 17.12.2014 року, з 20.12.2014 року по 09.02.2015 року, з 14.02.2015 року по 04.05.2015 , з 06.06.2015 по 31.03.2016 року, з 12.04.2016 року по 05.06.2016 року, з 08.07.2016 року по 09.02.2017 року, з 24.02.2017 року по 30.07.2017 року, з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року, з 01.04.2018 по 30.04.2018 року згідно до довідки від 19.11.2021 року № СБ/94, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 10.05.2018 року по 24.05.2018 року, з 04.06.2018 по 09.08.2018 року, з 12.08.2018 по 28.10.2018 року, з 08.11.2018 по 29.11.2018 року, з 04.12.2018 по 12.09.2019 року, з 21.02.2019 по 01.09.2019 року, з 02.10.2019 по 10.12.2019 року, з 14.12.2019 по 30.04.2020 року, з 02.06.2020 року по 18.03.2021 року, з 24.03.2021 року по 04.04.2021 року, з 07.05.2021 року по 05.07.2021 року, з 10.07.2021 року по 25.10.2021 року згідно до довідки від 19.11.2021 року № СБ/95, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідки; від 24.05.2022 року № 7/26 , виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2022 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко