Справа № 520/18775/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року № 520/18775/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Ольги Горшкової, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант" до Головного управління ДПС у Харківській області скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 №2, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2311103,75 грн;

- скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.09.2021 №2, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 2079992,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що прийняті ГУ ДПС у Харківській області спірні податкові повідомлення рішення № 2 від 10.09.2021 року та № 2 від 10.09.2021 прийняті всупереч вимог чинного законодавства та без ретельного дослідження всіх обставин спірних правовідносин щодо реальних господарських операцій ТОВ «ДБК Квант» з його контрагентами ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» за договорами виконання субпідрядних робіт. Представник позивача звернув увагу суду, що правочини зі вказаними підприємствами недійсними в судовому порядку не визнавалися та є реальними, що підтверджується відповідними первинними документами, які по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та були надані до перевірки, а акт перевірки не містить фактів, які б спростовували підтвердження цими первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій, що здійснювалися між сторонами даних право чинів. Позивач вказав, що первинні документи, які були надані до перевірки контролюючому органові є достатніми та такими, що підтверджують факт надання контрагентами субпідрядних послуг, використання їх у власній господарській діяльності позивачем та настання змін в майновому стані платників податків. Посилання відповідача в акті перевірки на податкову інформацію про відсутність у вказаних контрагентів позивача необхідних для здійснення господарської діяльності умов, управлінського та технічного персоналу, чи на незначну їх чисельність, відсутність оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (послуг) тощо, не спростовують факту реальності господарських операцій позивача з ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ», оскільки такі доводи контролюючого органу ґрунтуються виключно на підстав аналізу баз даних ДПС без наявності відповідних актів перевірок цих суб`єктів господарювання і узгодження грошових зобов`язань, нарахованих за результатами таких перевірок, тому ці доводи мають характер виключно припущень, у зв`язку із чим не можуть бути враховані.

Крім того, представник позивача вказав, що залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). З наведених підстав також неповинні враховуватися доводи відповідача щодо можливої схеми постачання робіт ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ», наведені в акті перевірки, оскільки такі схеми складені виключно на підставі податкової інформації. Однак, інформація з інформаційно-аналітичних баз даних контролюючого органу має виключно інформативний характер та сформована без дослідження первинних документів бухгалтерського обліку підприємств, господарські операції яких перевірялися. Натомість, первинними та додатковим документами, наданими до перевірки підтверджується, що виконання робіт на користь ТОВ «ДБК КВАНТ» здійснювалося саме ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ».

Також позивач зауважує на безпідставність доводів відповідача про наявність кримінальних проваджень, в яких вищевказані контрагенти позивача є фігурантами, оскільки контролюючим органом не надано вироків, які б набрали законної сили, щодо визнання посадових осіб ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» винними у вчиненні злочинів, а також доказів обізнаності позивача щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. При цьому порушення кримінальної справи не є беззаперечним доказом, що підтверджує безтоварність спірних угод. Отже, висновки акта перевірки, що стали підставою для винесення контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є безпідставним, а податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 2 від 10.09.2021 року та № 2 від 10.09.2021 є такими, що підлягають скасуванню.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому суб`єкт владних повноважень проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено завищення останнім податкового кредиту внаслідок віднесення до його складу сум податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними його контрагентами ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ», оскільки правочини, укладені з цими суб`єктами господарювання, не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Так, в результаті дослідження податкової інформації по постачальниках ТОВ «ДБК КВАНТ» встановлено, що згідно з наявною податковою інформацією встановлено, що вказані контрагенти позивача не мають достатньо трудових та виробничих ресурсів, з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, які передбачають наявність основних засобів, об`єктів оподаткування, складських приміщень, необхідних виробничих потужностей та/або транспорту. При цьому за результатами аналізу ЄРПН встановлено надання ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» різноманітних послуг, виконання робіт іншим покупцям на території України, що, в свою чергу, потребує значної кількості трудових ресурсів та наявності основних фондів та матеріальних активів. При цьому ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» звітність за формою 1-ДФ не надавали, відомості про кількість працівників відсутні, що, на думку відповідача, свідчить про неможливість вказаних підприємств виконувати дані роботи. Таким чином, ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» не могли виконувати роботи, які були реалізовані на адресу ТОВ «ДБК КВАНТ», так як у вищезазначених підприємств відсутні працівники, основні засоби, виробниче обладнання, тощо, вказані роботи не придбавались у інших контрагентів, що, також, не можливо й з урахуванням часу та оперативності проведення операцій, відсутності майна, віддаленості контрагентів один від одного. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність у контрагентів позивача об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих господарських операцій щодо надання підрядних послуг.

Відповідач також вказував, що ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» є фігурантами в кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, наслідком чого, як вважає суб`єкт владних повноважень, а тому відносини позивача з вказаними підприємствами наділені ознаками «безтоварності», основною метою яких є надання підприємствам реального сектору економіки послуг по мінімізації податкових зобов`язань та незаконному формуванню податкового кредиту. Отже, сукупність наведених обставин, на думку контролюючого органу, свідчить про те, що метою створення вищевказаних суб`єктів господарювання, є виключно формування документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Таким чином, за результатами проведеної перевірки не встановлено реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинам, які склались між позивачем та його вищевказаними контрагентами.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому вказав на безпідставність та необґрунтованість позиції контролюючого органу, яка викладена у відзиві на позов.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального провадження.

Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 року закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справ по суті.

Сторони, повідомлені судом належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 205 КАСУ якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 вирішено: ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого у тому числі, включено Головне управління ДПС у Харківській області.

Абзацом 3 п. 2 постанови кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 установлено, що територіальні органи ДПС України, що ліквідуються відповідно до п.1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення ДПС України територіальних органів згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів. що ліквідуються. Таке рішення приймається ДПС України після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи ДПС України. що будуть утворені згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, та заповненням 30 % вакансій.

В абзаці 4 п. 2 постанови кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять ДПС України та її територіальним органам.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головне управління Харківській області.

Наказом ДПС України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Таким чином, на теперішній час всі права та обов`язки Головного управління ДПС у Харківській області () перейшли до його правонаступника - Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495).

Зважаючи на вищевказані обставини суд вважає за необхідне замінити відповідача - Головне управління ДПС у Харківській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Харківській області в період з 06.07.2021 року по 16.08.2021 року проведена планова документальна перевірка ТОВ «ДБК КВАНТ» з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України, податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 03.05.2018 року по 31.03.2021, результати чого оформлено актом від 25.08.2021 року № 14619/20-40-07-02-08/42103828 (т.1 а.с. 41-165).

Так, за результатами перевірки встановлено порушення:

- п.44.1, п. 44.2, ст.. 44, п.п. 134.1.1. п. 134 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 1663 994 грн., у т.ч. за 3 квартал 2019 року у сумі 482 751 грн., за 3 квартал 2019 року у сумі 1181243 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що вказує на завищення підприємством податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 1848883 грн., у т.ч. у серпні 2019 року на суму 1017815 грн., у вересні 2019 року на суму 831068 грн.

На підставі висновків вищезазначеного акту перевірки, ГУ ДПС у Харківській області сформовано податкові повідомлення рішення:

- від 10.09.2021 року № 2, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на суму 2311103, 75 грн.;

- від 10.09.2021 року № 2, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства на суму 2079992,50 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими суб`єктом владних повноважень рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01 липня 2015 року, у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: 1) ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод; 2) ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Статтею 83 Податкового кодексу України встановлено, що для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16.07.1999 № 996-XIV, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з цієї нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Ступінь деталізації змісту і обсягу господарської операції вищевказаним Законом не встановлено, тому її можуть визначати особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов`язань, доходів або витрат, з нею пов`язаних.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм надає підстави суду для висновку, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Разом з тим, вимога щодо реальної зміни майнового стану суб`єкта господарювання, кореспондує з положеннями розділів ІІІ, V Податкового кодексу України, якими встановлено порядок формування платниками податків валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Як вбачаться з матеріалів справи, між Управлінням житлово комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради (Замовник) та ТОВ «ДБК КВАНТ» (Виконавець) укладено договір № 1 від 07.03.2019 року на послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єктів благоустрою, зелених насаджень, у т.ч. утримання вулично дорожньої мережі м. Полтава.

Так, виконавець зобов`язується на свій ризик власними (власними і залученими) силами і засобами надати всі послуги по цьому договору за видами послуг і цінами, які передбачені тендерною пропозицією за результатами аукціону за предметом закупівлі (9061000-6) ( послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єктів благоустрою, зелених насаджень, у т.ч. утримання вулично дорожньої мережі міста Полтава), а саме: послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єктів благоустрою, зелених насаджень, у т.ч. утримання вулично дорожньої мережі міста Полтава, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити їх (п. 1.1 договору).

Фактичне виконання умов вказаного правочину підтверджується Додатком №1 до договору 3 1 від 07.03.2019 року, додатковими угодами №№ 1,2 довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, актами № 7, 8 приймання виконаних будівельних робіт, відомістю ресурсів, розрахунками № 1-2 загальновиробничих витрат до акт № 7 за серпень 2019 року, до акту № 8 за вересень 2019 року (т.2 а.с. 125-173).

З метою виконання умов казаного правочину, між ТОВ «ДБК КВАНТ» (Замовник) та ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» (Виконавець) укладено договір № 2019/05/06 від 06.05.2019 року про надання послуг (т.1 а.с. 10), за предметом якого виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єктів благоустрою, зелених насаджень, у т.ч. утримання вулично дорожньої мережі міста Полтави (п.1.1 договору).

Істотні умови надання послуг визначаються в даному договорі, додатках до договору та в заявниках Замовника (п.п. 1.2 договору).

Виконавець надає послуги своїми силами та з використанням власних чи орендованих транспортних засобів/механізмів (п. 2.5 договору).

На підтвердження реальності виконання умов вказаного правочину є акт надання послуг № 25 від 30.09.2019 року (т.1. а.с. 14) та податкова накладна від 30.09.2019 року № 3052 (т.1. а.с. 15).

Як вбачається зі змісту акту перевірки (т.1 а.с. 69) контролюючий орган дійшов висновку про те, що господарські операції позивача з ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» позбавлені ознак реальності, з огляду на те, що ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» не залучався сторонній трудовий ресурс на виконання своїх зобов`язань перед ТОВ «ДБК КВАНТ».

Суд не приймає до уваги вказану позицію контролюючого орагану, з огляду на її недоведеність належними та достовірними доказами, враховуючи законодавчо передбачену можливість залучення працівників за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу, з метою реального виконання контрагентом перед замовником господарської операції.

Вказана позиція також узгоджуєються з позиціями Верховного суду, які викладені в постановах від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 27.07.2022 № 240/1906/20.

Також, слід зазначити, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає.

Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано, враховуючи також те, що умовами п.п. 2.5, 2.6 договору № 2019/05/06 від 06.05.2019 року передбачена можливість виконавця ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» залучати до надання послуг третіх осіб, із самостійним забезпеченням їх координації та контролю виконання їх зобов`язань.

Тому позицію контролюючого органу щодо неможливості реального виконання правочину на користь позивача через відсутність трудових, технічних ресурсів (т.1 а.с. 68-69), суд до уваги не приймає.

Надаючи оцінку доводам відповідача у акті перевірки (т.1 а.с. 70) стосовно неподання ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» починаючи з 4 кварталу 2019 року звітів про нарахування/виплату заробітної плати в якості доводу нереальності операції з позивачем, то суд зазначає, що невиконання вказаним контрагентам позивача своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків (у даному випаду, позивача ТОВ «ДБК Квант») із протиправним характером діяльності його контрагента та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Щодо факту наявності заборгованості на користь ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» у розмірі 2236680,43 грн. по спірним правовідносинам, то суд зазначає, що контролюючим органом не надано ані до суду, ані зафіксовано в акті перевірки доказів набуття вказаною сумою статусу безнадійної заборгованості, що, відповідно, не впливає на фактичне виконання сторонами правочину своїх зобов`язань.

Посилання відповідача в акті перевірки (т.1. а.с 68) на те, що за змістом акту надання послуг № 25 від 30.09.2019 року не вбачається за можливе встановити вид наданих послуг, їх кількість, особливі характеристики суд також до уваги не приймає, оскільки ТОВ «ДБК КВАНТ» у вказаному документі первинних документах інформація про господарські операції деталізована та відповідає предмету договору, а саме містить інформацію про вид робіт (перелік послуг), витрачені години, осіб виконавців тощо, а більш максимальна деталізації заповнення вказаного первинного документу нормами чинного законодавства імперативно не передбачена.

Суд також враховує, що відповідно до частини 1 статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Статтею 57 КЗпП України передбачено, що час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

При змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності (ст. 58 КЗпП України).

Так, контролюючим органом у відзиві на позов (т.2 а.с. 10) здійснено спробу вирахувати необхідну кількість працівників для ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ», які виконували роботи на користь ТОВ «ДБК КВАНТ» в рамках договору № 2019/05/06 від 06.05.2019.

Суд зауважує, що доказів того, що відповідачем під час проведення такого розрахунку взято за основу виконання робіт як у денний час, так і у вечірній, нічний час, а також у вихідні та святкові дні, матеріали справи не містять.

Окрім того, контролюючим органом не враховано, що поняття «людино-година» не є абсолютною одиницею робочого часу, вона відображає час витрачений групою працівників урочно і понаднормово за виконання завдання. Таким чином, вказаний розрахунок не може свідчити про неможливість реального виконання ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» господарських операцій за договорами субпідряду з ТОВ «ДБК КВАНТ».

Окремо суд зауважує, що такий розрахунок контролюючого органу в акті перевірки взагалі не відображено, а відтак суд не приймає до уваги вказаний розрахунок як належний та обґрунтований висновок суб`єкта владних повноважень.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що надані позивачем первинні документи містять опис господарських операцій, усі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами, тобто повністю відповідають вимогам п.201.1 та 201.7 ст.201 Податкового кодексу України та, відповідно, підтверджують фактичне виконання фінансово-господарських операцій, а тому в розумінні ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними документами, що спростовує висновок відповідача щодо відсутності реальності надання послуг.

Також, між ТОВ «ДБК КВАНТ» (Замовник) та ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» (виконавець) укладено договір про надання послуг від 20.08.2019 року № 20-08/19 (т.1 а.с. 30-33).

Згідно п.1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику послуги транспортних засобів та/або механізмів при утримання в належному санітарно технічному стані об`єктів благоустрою, вулично дорожньої мережі, а саме: очищення проїжджої частини дороги, очищення дороги та узбіччя, вивезення сміття, навантаження, вивезення сміття, згрібання та/ або вивезення опалого листі, прочищання каналізаційних оглядових колодців та/або колекторів, тощо.

Виконавець надає послуги своїми силами та з використанням власних чи орендованих транспортних засобів/ механізмів (п. 2.5. договору).

За надання послуг замовник зобов`язаний виплатити виконавцю винагороду, розмір якої визначається в актах прийому передачі наданих послуг, що складаються виконавцем за конкретний період надання послуг, згідно тарифів, вказаних у Додатку до договору «Перелік техніки та тарифи» (п. 3.1 договору).

Приймання замовником послуг від виконавця здійснюється після повного завершення надання послуг у звітному періоді та оформлюється актом приймання передачі наданих послуг (п.4.1. договору).

На підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем надано видаткову накладну № 213 від 20.08.2019 року та податкову накладна від 20.08.2019 року № 213 (т.1. а.с. 34-35).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу, що доказом фактичного надання ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» послуг у даному випадку є видаткова накладна № 213 від 20.08.2019 року, з якої вбачається за можливе встановити учасників господарських правовідносин, в ній містяться відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а відтак вказані обставини не можуть бути підставою для визнання спірних господарських операцій безтоварними, а відтак суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків контролюючого органу в частині того, що позивачем не надано до перевірки акту прийому передачі наданих послуг за результатом господарських операцій по договору № 20-08/19 від 20.08.2019 року (т.1 а.с. 63).

Посилання відповідача в акті перевірки (т.1 а.с. 65) на те, що ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» не подавалися форми 1ДФ за 3 квартал 2019 не можуть в повній мірі підтверджувати неможливість залучення ним трудових ресурсів за договорами аутсорсингу чи аутстаффінгу, а відтак звіти з ЄСВ формуються та подаються тими суб`єктами, які надають трудові ресурси, а не контрагентом позивача. Тобто, у разі не подання таких звітів контрагентом позивача, відповідальність покладається на такого суб`єкта підприємницької діяльності, а не на позивача.

Також, слід зазначити, що законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину. Таких доказів суду не надано.

З огляду на зазначені обставини та той факт, що роботи ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» виконані на користь замовника (ТОВ «ДБК КВАНТ») у повному обсязі, суд вважає, що висновок про відсутність трудових ресурсів, зроблений відповідачем лише виходячи з податкової звітності, є безпідставним, оскільки не враховує, що працівники могли бути залучені контрагентами позивача для виконання робіт на об`єктах позивача за договорами цивільно-правового характеру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2019 року по справі № 826/5910/17.

Посилання відповідача в акті перевірки (т.1 а.с. 64) на відсутність деталізації щодо адреси місця надання послуг у видатковій накладній № 213 від 20.08.2019 рок сул до уваги не приймає, оскільки ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені, а господарські операції виконані по факту.

Стосовно твердження відповідача про те, що на етапі надання послуг позивачу, ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ», шляхом маніпулювання показників податкової звітності, провело заміну товарних позицій легалізувало послуги, які не мають відношення до придбаних ТМЦ (т.1 а.с. 66), то суд зазначає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно на власний ризик здійснювати з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання, а отже, господарської діяльності. Тому, безпідставним є посилання відповідача на здійснення ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» нетипової для нього діяльності та тим самим легалізацією продукції невідомого джерела походження.

Так, Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 у справі №816/4226/13-а вказав, що здійснення суб`єктом господарювання дій, які є нетиповими для певного виду діяльності або можуть не у повній мірі відповідати цільовому призначенню отриманих кредитних ресурсів, не може однозначно свідчити про невідповідність таких дій цілям господарської діяльності.

Тобто, здійснення реальних господарських операцій - не єдина передумова отримання податкового ефекту від здійснення господарської операції.

При цьому, господарські взаємовідносини ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Вказані правові позиції викладені у постановах Верховного суду від 12.06.2018у справі № 826/11879/13-а, від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17 та від 23.05.2018у справі №804/2551/13-а.

Суд не приймає до уваги посилання контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 66) на інформацію щодо приховування ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» ІР-адреси під час реєстрації податкових накладних, оскільки самим податковим органом в цьому ж акті перевірки підтверджено факт реєстрації в ЄРПН податкової накладної, виписаної на адресу ТОВ «ДБК КВАНТ», а по-друге, обставини щодо «умисного маскування» контрагентом позивача мережної адреси не є предметом дослідження у межах даної справи та підлягає дослідженню не в порядку адміністративного судочинства.

Окрім того чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від знаходження контрагента позивача за місцем реєстрації, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 05.02.2020 р. по справі № 823/1519/16.

Суд також враховує, що ГУ ДПС у Харківській області в акті перевірки (т.1 а.с. 64) зафіксовано факт реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної № 213 від 20.08.2019 року, яка виписана ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» на користь ТОВ «ДБК КВАНТ», що в свою чергу неможливо без одержання уповноваженими службовими чи посадовими особами платника податків електронного цифрового підпису, укладання договору про визнання електронних документів та невжиття податковим органом будь-яких заходів з даного приводу.Отже, наявність в Єдиному реєстрі податкових накладних складених виконавцем (ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРАСТ» ) та зареєстрованих податкових накладних звільняє отримувача цієї накладної ТОВ «ДБК КВАНТ» від будь-якої відповідальності як платника ПДВ, за виключенням випадку вчинення з цим постачальником взаємоузгоджених протиправних дій, які стосуються неправомірного одержання податкової вигоди, тобто за своєю правовою суттю співучасті у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191, 205, 209, 212 КК України, тощо.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд доходить висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Надані позивачем первинні документи містять найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції, шо, в свою чергу, вказує на реальний характер отриманих позивачем послуг в межах звичайної господарської діяльності.

Господарські взаємовідносини між ТОВ «ДБК КВАНТ» (Генпідрядник) та ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» (субпідрядник) виникли на підставі договору субпідряду № 17/05-19Сп від 17.05.2019 року (т.1. а.с. 16), відповідно до предмету якого субпідрядник за завдання Генерального підрядника, в порядку та за умов, визначених даним договором, в межах договірної ціни на свій ризик, власними силами та на власні кошти надає послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єкти благоустрою, зелених насаджень, у т.ч. утримання вулично дорожньої мережі міста Полтави, в Генпідрядник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги у порядку, визначеному умовами договору (п.1.1. договору).

Генпідрядник зобов`язується надати субпідряднику необхідний «Перелік послуг та обсягів» (п.1.2 договору).

Роботи за договором Субпідрядник виконує із своїх матеріалів ( з обов`язковим погодженням вартості матеріалів з Генеральним підрядником), своїми механізмами та технікою. За бажанням Генпідрядника роботи за договором можуть виконуватися з матеріалів та з використанням техніки, механізмів наданих Генпідрядником (п. 1.3 договору).

Згідно п. 7.1.2 договору, генпідрядник зобов`язаний приймати надані Субпідрядником

Послуги згідно з актами приймання наданих послуг з комісійними актами приймання обсягів наданих послуг, оформленими належним чином, за умови надання послуг Субпідрядником, які відповідають вимогам, визначеним у розділі 4 цього договору.

На підтвердження фактичного виконання умов вищезазначеного правочину, позивач надав такі первинні документи, як заявки (додаток № 1 до договору від 17.05.2021 року № 17/05-19С), акти надання послуг № 32 від 31.07.2019 року, № 24 від 17.06.2019 року, податкові накладні від 31.07.2019 року № 954 та від 17.06.2019 року № 449, виписки по рахунками за 05.07.2019 року (т.1. а.с. 24-29).

Із досліджених доказів у справі, суд встановив, що відповідач в акті перевірки, обґрунтовуючи відсутність реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» в межах договору субпідряду № 17/05-19Сп від 17.05.2019 року посилається на відсутність в наданих на виконання договорів актах № 32 від 31.07.2019 року, № 24 від 17.06.2019 року даних щодо детального найменування робіт, їх обсягів, витрачених людино-робіт, визначення вартості таких робіт (т.1 а.с. 58).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.08.2015 № 727, факти виявлених порушень законодавства з питань податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку описова частина акту перевірки у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення повинна містити чітко викладений зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, та зазначення первинних документів, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Так, з умов договору субпідряду № 17/05-19Сп від 17.05.2019 року вбачається об`єм виконаних робіт субпідрядником ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», а сукупність наданих первинних документів свідчить про виконання вказаних робіт.

У той же час відсутність в актах № 32 від 31.07.2019 року, № 24 від 17.06.2019 року даних щодо детального найменування робіт, їх обсягів, витрачених людино-робіт не свідчить про те, що такі роботи не були виконані, якщо сторонами за господарськими правочинами було зрозуміло обсяг виконаних робіт та в подальшому узгоджено прийняття таких робіт по факту їх виконання, враховуючи те, що в подальшому такий об`єм робіт було затверджено Генеральним підрядником ( Управлінням Житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради) без зауважень.

Вказані обставини не спростовано контролюючим органом ані в акті перевірки, ані у відзиві на позов.

Стосовно доводів контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 58) про те, що до перевірки не надано довідки про вартість виконаних робіт по формі № КБ-3, то суд зауважує, що вказаний первинний документ є обов`язковим до оформлення у разі проведення робіт по будівництву об`єктів за рахунок державних коштів, що узгоджується з п. 6.4.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правил визначення вартості будівництва».

Натомість, у даному випадку предметом договору між позивачем та ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» є послуги з утримання в належному санітарно технічному стані об`єкти благоустрою, зелених насаджень, оформлення яких не передбачає обов`язкове формування довідок форми № КБ-3, що, в свою чергу, не перешкоджає ідентифікації проведеної господарської операції на відповідність звичаям ділового обороту та податковому законодавству.

Окрім того, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо інші дані засвідчують зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю, тобто є фактичний рух активів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №826/7704/16, від 17.04.2018 у справі №820/475/17, від 22.07.2022 № 826/6349/17.

Суд враховує, що позивачем надано акти надання послуг від ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» № 24 від 17.06.2019 року та № 32 від 31.07.2019, які по формі не відповідають установленій формі №КБ-2в, однак враховуючи, що з даних актів можливо встановити учасників господарських правовідносин, в них містяться відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, а тому вказані первинні документи є належним підтвердженням опосередкованості реальним виконанням господарських операцій, які становлять їх предмет.

Надаючи оцінку посиланням контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 58) на ненадання позивачем розрахунку вартості робіт по кожному виду робіт окремо, суд зазначає, що вказаний документ не є документом первинного бухгалтерського обліку і складається на етапі укладення правочину, тобто на етапі лише наміру укладення договору на виконання певного обсягу робіт.

Висновок контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 58) щодо відсутності в акті виконаних робіт № 32 від 31.07.2019 року строку виконання послуг суд вважає безпідставним, оскільки вказана обставина є лише підставою для врегулювання можливих спірних правовідносин між суб`єктами господарювання у спосіб, передбачений Цивільним або Господарським кодексами України і не тягне наслідків неукладеного правочину. Крім того, судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в акті перевірки на існування підозри, що фінансово господарські операції з документального оформлення виконання ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» послуг на адресу ТОВ «ДБК КВАНТ» мали лише «паперовий характер», оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб`єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов`язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб`єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку.

Суд звертає увагу, що відповідачем ані під час проведення перевірки, ані під час надання відзиву на позов не надано жодного доказу щодо проведення саме перевірок ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» та відповідно встановлення неможливості надання цим контрагентом послуг/товару позивачу.

Так само відповідачем не проводились зустрічні звірки ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» та інших підприємств, що мали взаємовідносини з вказаним контрагентом позивача.

Фактично доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача під час судового розгляду справи, в той час як такого роду обґрунтування взагалі не припустимі в офіційних документах суб`єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В межах спірних правовідносин, суд також враховує, що відповідачем в акті перевірки (т.1 а.с. 59) підтверджено факт реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», на підставі якої сформований податковий кредит, а тому у контексті розуміння що ст.201 ПКУ така податкова накладна є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

При цьому, контролюючим органом не спростовано, що на час складання податкової накладної та подачі її на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, жодних рішень про зупинення їх реєстрації або відмови їх у реєстрації не приймалося.

Відтак, якщо податковий орган вказує, що субпідрядник позивача - ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» є недобросовісним, має негативну історію платника податків, а його діяльність не спрямована досягнення реальної цілі господарської діяльність, то такі обставини мали бути виявленні саме на стадії реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, за наслідком чого мало бути прийняте рішення про зупинення реєстрації податкової накладної та або відмови в її реєстрації. Зазначений правовий механізм, якраз і створений державою для того щоб відсіювати недобросовісних платників податків та не допускати їх до підриву нормальної господарської діяльності решти платників податків.

Як, наслідок, якщо податковий орган допустив реєстрацію податкової накладної виписаної контрагентом позивача ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», то у позивача були усі підстави вважати, що його субпідрядник відповідає усім критеріям добросовісності та має показники позитивної податкової історії платника податку.

Окрім того, суд не приймає до уваги посилання ГУ ДПС у Харківській області в акт перевірки (т.1. а.с. 60) на те, що ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» рішенням контролюючого органу від 04.02.2020 № 10513 відповідає критеріям ризиковості платника податків, оскільки спірні правовідносини ТОВ «ДБК Квант» з вказаним контрагентом завершено у липні 2019 року.

Також, в акті перевірки ГУ ДПС у Харківській області зазначає про дослідження руху товарів/послуг за ланцюгом постачання ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», як одного з аргументів податкового органу щодо фіктивного характеру операцій вказаного підстава з позивачем (т.1.а.с. 61).

Суд зауважує, що в даному випадку, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому, слід зважити, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів ТОВ «АЗОВБУД ЛТД`по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.04.2020 у справі № 160/93/19.

Щодо посилань контролюючого органу в акті перевірки (т.1 а.с. 61) на обставини того, що ТОВ «АЗОВБУД ЛТД» є фігурантом кримінальних проваджень, наслідком чого, як вважає контролюючий орган, є існування ймовірності здійснення підприємством маніпулювання з податковими документами та ЄРПН, то суд зазначає, що обставини, встановлені вироком суду в кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами, а саме, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта податкового кредиту з ПДВ, належить з`ясувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 520/14170/19.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, податкові накладні, акти здачі-прийняття робіт, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Отже, керуючись вищевикладеним в сукупності суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи первинні документи, якими врегульовані відносини між позивачем і його контрагентами, економічна виправданість цих відносин, зміни у майновому стані учасників правочинів в результаті їх виконання, а також відсутність доказів безтоварності операцій підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами.

Суд також враховує, що основна позиція контролюючого органу по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» зводиться до того, що на вказаних підприємствах відсутні необхідні умови для здійснення господарської діяльності, технічний персонал, основні фонди, виробничі активи.

Однак, в даному випадку податковий орган обмежився посиланням на узагальнену податкову інформацію по контрагентам позивача, тобто без самостійного дослідження господарських операцій позивача з його безпосередніми контрагентами відповідач дійшов висновку про безтоварність укладених правочинів, залишивши поза увагою первинну документацію.

Суд зауважує, що сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю.

Чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності. В свою чергу, податковий орган не надав пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб, транспортних засобів тощо достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентами.

Суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не подано доказів того, що по спірних операціях у позивача була відсутня розумна ділова мета, або того, що позивач та його контрагенти діяли спільно з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Вирішуючи спір, суд враховує висловлену у постанові від 04 червня 2020 року по справі № 340/422/19 правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, згідно з якою чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

При цьому, при укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, товари придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.

В той же час законодавством України не передбачено обов`язковість наявності на правах власності (на балансі підприємства) майна, обладнання, устаткування та інших видів майна, які відносяться до категорії основних засобів. Для забезпечення потреб діяльності можуть залучатися комплексні послуги сторонніх організацій, придбання у власність будь-яких основних засобів у даному випадку не є обов`язковим та більшості випадків не є раціональним, або економічно обґрунтованим, тому ще це привід до витрачання оборотних грошових коштів у великому розмірі.

Наявність основних виробничих фондів та товарних запасів відображається у показниках декларації з податку на прибуток відповідно до вимог ПКУ у випадку придбання основних фондів на баланс підприємства, але законодавством України не передбачено обов`язковість придбання будь-яких основних засобів (фондів) та постановка на баланс підприємства у зв`язку з тим, що будь-які засоби (фонди) та інші активи підприємства має можливість взяти в оренду, фінансовий та оперативний лізинг, у випадку необхідності, яка пов`язана із специфікою діяльності суб`єкта господарювання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим, презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

У разі здійснення посилання податковим органом на наявність недоліків у звітності платника податків, можливих неправомірних дій керівника/засновника (непричетність до підписання первинних документів тощо), відсутності належних та достатніх трудових та матеріальних ресурсів для вчинення саме тієї господарської операції, про яку/які йде мова в акті перевірці та що є предметом розгляду в суді, вказані обставини мають бути не лише процитовані податковим органом для суду, а мають бути належним чином опрацьовані, всі дані співставлені між собою та надано для суду кінцеву інформацію, яка, дійсно має вказати на те, що за умов укладеного між сторонами договору, контрагент позивача, аж ніяк не міг фізично виконати взяті на себе зобов`язання у силу об`єктивних обставин, які перевірені контролюючим органом.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача про ненадання до перевірки звітів про надання послуг субпідряду, калькуляцій із зазначенням ресурсів, у яких би зазначалось використання трудових ресурсів, часу, обсягів та місця надання, виду послуг, залучених працівників, оскільки складання таких документів є правом платника податків, при цьому, такі не є обов`язковими для бухгалтерського обліку.

В обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів та актів щодо неможливості проведення їх зустрічних звірок, а не з аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Крім того, у постанові від 02 квітня 2020 року по справі №160/93/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

В той же час, висновки про відсутність достатніх як трудових так і матеріальних ресурсів контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація також носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є достатнім доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган, про що зазначено у постанові ВС/КАС від 24 червня 2020 року у справі № 826/23538/15.

У постанові від 10 квітня 2020 року по справі справа №815/4453/14 Верховний Суд зазначив, що сама по собі податкова інформація про порушення податкової дисципліни, що допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що ТОВ «Азовбуд ЛТД» є фігурантом кримінальних проваджень за ознаками ч.2 ст. 205-1 КК України, ч.3 ст. 191 КК України, ч.3 ст. 209 КК України, ч. 5 ст.27 ч.2 ст. 205-1 КК України, ч.1 ст. 212 КК України, то суд зауважує, що факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності свого контрагентп і реально отримати від нього роботи чи послуги, незважаючи на те, що контраген можливо і має намір щодо порушення податкового законодавства.

Лише сам факт порушення кримінальної справи не є належним доказом фіктивності діяльності ТОВ «Азовбуд ЛТД», а доказів отримання від засновників (директорів) юридичної особи в ході досудового слідства, пояснень стосовно непричетності до діяльності товариства, яке вони очолювали, або про фіктивність діяльності товариства, податковим органом не надано.

Стосовно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 09.10.2020 року по справі № 752/19485/20, де фігурує ТОВ «Проксітехноторг», то суд зазначає, що факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні стосовно певної особи, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 802/2231/17-а

При цьому, Головним управлінням ДПС у Харківській області до суду не надано вироку суду, яким би було встановлено, що ТОВ «Проксітехноторг» зареєстровано в державних органах влади з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої чинним законодавством України.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії - вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Отже, проаналізувавши наведені вище аргументи сторін, дослідивши всі надані до справи матеріали та первинні документи, суд дійшов висновку про те, що реальність господарських операцій ТОВ «ДБК КВАНТ» з контрагентами ТОВ «ПРІМАВЕРА ТРСТ», ТОВ «АЗОВБУД ЛТД», ТОВ «ПРОКСІТЕХНОТОРГ» підтверджується укладеними договорами, актами здачі-приймання послуг (робіт), податковими накладними, а також іншими документами, які зазвичай супроводжують операції такого роду. Надані позивачем документи повною мірою підтверджують фактичний рух активів та зміну в капіталі його товариства внаслідок господарської діяльності, яка здійснювалась у спірний період із контрагентами. Окрім того, прослідковується факт використання позивачем отриманих від контрагентів послуг у власній господарській діяльності підприємства, що не ставиться під сумнів відповідачем.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

При викладених обставинах, податковий орган не довів суду належними та допустимими доказами відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та неправомірність укладення й виконання угод, з якими пов`язане нарахування податкового зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень № 2 від 10.09.2021 року та № 2 від 10.09.2021.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДБК Квант" (вул. Гвардійців Широнінців, буд. 44, м. Харків, 61135, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.09.2021 року № 2, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 2311103,75 грн. (два мільйона триста одинадцять тися сто три гривні 75 коп.).

Скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.09.2021 року № 2, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства на суму 2079992,50 грн. (два мільйона сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 50 коп.)

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДБК КВАНТ» (вул. Гвардійців Широнінців, буд. 44, м. Харків, 61135, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ЄДРПОУ ВП 43983495) сплачений судовий збір у розмірі 22700,00 (двадцять дві тисячі сімсот) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя Ольга ГОРШКОВА