Справа № 420/6079/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6079/22
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ГУМВС), в якій просив суд: визнати протиправною бездіяльність ГУМВС, яка виразилася у не прийняті рішення по проведенню нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, відповідно до рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам №420/14463/20, №420/3759/21; зобов`язати ГУМВС нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 01 червня 2013 року по 24 грудня 2021 року включно від суми 4105 гривень, яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року у справі №420/14463/20; зобов`язати ГУМВС нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 26 серпня 2015 року по 29 грудня 2021 року включно від суми 1583,69 гривень, яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у справі №420/3759/21.

Ухвалою судді від 26 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року суд, з посиланням на висновки, що викладені у постанові від 11.02.2021 року по справі №240/532/20 Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, де останній дійшов висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19) та виклала правовий висновок про встановлення місячного строку на звернення до суду щодо виплати такої компенсації, залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. Суд зазначив, що виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду доказів звернення до суду у строки, визначені ст.122 КАС України чи належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами.

27 червня 2022 року від позивача до суду (вх.№20405/22) надійшла заява «Про виконання ухвали суду від 23.06.2022 року щодо поновлення строків на звернення до суду», у якій позивач зазначав, що висновок, викладений у постанові від 11.02.2021 по справі №240/532/20 Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, про який йдеться в ухвалі суду від 23.06.2022 року, не є релевантним до спірних правовідносин з огляду на те, що позивач у позові не намагається стягнути середній заробіток за час затримки, а просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не прийнятті рішення по проведенню нарахування та виплати такої компенсації та, відповідно, просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів. Позивач звертав увагу суду, що правовідносини, що були предметом розгляду у справі №240/532/20, не є релевантними до спірних правовідносин, а відтак просив суд поновити пропущений строк на звернення до суду.

Ухвалою суду від 01.07.2022 року було продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви до ГУМВС про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Оцінюючи доводи позивача щодо не застосування до спірних правовідносин висновків, що викладені у постанові від 11.02.2021 року по справі №240/532/20 Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду з підстав того, що у даній справі є вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, а не стягнути компенсацію, як у наведеній постанові, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.п.3 та 4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, вимоги як то про стягнення компенсації чи зобов`язання нарахувати та виплати компенсацію є похідними та не впливають на природу та суть правовідносин.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року даний адміністративний позов було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що ухвалу судом першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України. До цієї ж категорії справ відносяться вимоги з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Суд звернув увагу на обставини справи, а саме на те, що повний розрахунок з позивачем був здійснений відповідачем в листопаді 2021 року та в кінці грудня 2021 року.

Отже, до 29 січня 2022 року, тобто протягом одного місяця, позивач мав право на звернення до суду з вказаними вимогами.

Натомість до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 21.04.2022, тобто після спливу місячного строку.

Суд зазначив, що сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

На думку суду першої інстанції, у заяві про поновлення пропущеного процесуального строку обставини в розумінні КАС України не є підставами для поновлення строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Позивачем на підтвердження зазначених обставин належних та відповідних доказів не надано.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Так, законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлені умови отримання цієї компенсації, а саме, порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

В рішеннях Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, №9-рп/2013, які стосуються офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

У пункті 2.2. мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. З цього висновку Конституційного Суду України випливає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

За встановлених обставин справи та за наведеного правового регулювання, колегія суддів вважає, що позивач не обмежений будь-яким строком звернення до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Наведені висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду, зробленими в постанові від 21 січня 2020 року справа №826/15879/18.

Крім того, частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але тільки таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Також, в контексті загального розуміння передумов виникнення спірних правовідносин та їх тривання на протязі значного часу, суд враховує, що згідно висновків ЄСПЛ, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Суд зазначає, що перешкоджання позивачу в доступі до правосуддя по даному спору, передумовою виникнення якого є протиправна бездіяльність ГУМВС щодо виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення та компенсації за 9 діб невикористаної відпустки, створює ситуацію, за якої державний орган отримує вигоду від своїх протиправних дій, що є безпідставним.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з прийняттям нового рішення з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.