Справа № 320/3236/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 320/3236/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення

заборгованості за виплатою пенсії та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахувань пенсії;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії, починаючи з 06 липня 2017 року, із застосування індивідуального коефіцієнта заробітної плати за період з 1985 по 1989 роки, що складає 1,556;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за весь період виходу на пенсію з урахуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії згідно заяви від 09 жовтня 2019 року № 5431 після 24 місяців страхового стажу після виходу на пенсію та з періоду з часу припинення трудової діяльності (липень 2020 року) згідно заяв;

- стягнути з відповідача заборгованість недоплаченої державної пенсії на користь позивача за перераховані вище етапи недоплат та провести перерахунок та виплати з 06 липня 2017 року згідно індексації та перерахунків;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач при перерахунку позивачу пенсії застосував неправильний коефіцієнту страхового стажу, а саме замість 1,35% протиправно застосовано 1,0%, а також неправомірно не застосував найкращий період для визначення індивідуального коефіцієнта заробітної плати. Також, позивач звертає увагу суду, що пенсійним органом не проведено перерахунок пенсії після припинення трудової діяльності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року справу передано за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05 серпня 2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, з якого вбачається, що перерахунок пенсії здійснено із застосуванням коефіцієнту страхового стажу у розмірі 1% відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також, відповідач зазначає, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати обчислено відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 30 серпня 2017 року отримує пенсію за віком на загальних умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після призначення пенсії за віком на загальних умовах позивач звернувся до Головного управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок розміру страхового стажу та коефіцієнту страхового стажу, індивідуального коефіцієнту заробітної плати із застосування кращого періоду.

Листом від 21 січня 2021 року № 1393-32950/О-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві роз`яснило позивачу, що страховий стаж, а також індивідуальний коефіцієнт заробітної плати при призначенні та перерахунку пенсії розраховано відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Щодо визначення індивідуального коефіцієнту заробітку суд зазначає таке.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно матеріалів пенсійної справи при обчисленні пенсії була враховано заробітна плата за весь період страхового стажу з 01 липня 2000 року, а саме з 01 липня 2000 року по 31 липня 2017 року.

Крім того, при призначенні пенсії позивачем було подано довідку Публічного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» від 03 серпня 2017 року № 815/101 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з січня 1985 року по грудень 1989 року.

У зв`язку з цим, при призначенні пенсії відповідачем в силу приписів частини першої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" було також враховано період з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1989 року як будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року за вибором пенсіонера.

Разом з тим позивач вважає, що подання пенсіонером відомостей про заробітну плату за будь-які 60 місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року виключають врахування при обчисленні заробітної плати періоду з 01 липня 2000 року.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки законодавець у частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" імперативно встановив, що за будь-яких умов для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

При цьому єдиний виняток із зазначеного правила встановлюється у наступному реченні частини першої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яке передбачає допустимість, за бажанням пенсіонера, врахувати також будь-які 60 місяців страхового стажу до 30 червня 2000 року.

Суд звертає увагу, що у зазначеному реченні присутній прислівник «також», який тлумачиться як «одночасно», «разом із тим», що означає, що разом із заробітною платою після 01 липня 2000 року може бути враховано заробітна плата за будь-які 60 місяців до 01 липня 2000 року, але це аж ніяк не означає, що пенсіонер має право обирати, що при обчисленні пенсії буде враховано період або до 01 липня 2000 року, або після 01 липня 2000 року.

За версією позивача, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,556. При цьому, з наведеного розрахунку слідує, що при його обчисленні позивач враховує виключно період з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1989 року.

Тоді як відповідач, згідно матеріалів пенсійної справи, обчислив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,06930, врахувавши при цьому як період з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1989 року, так і період з 01 липня 2000 року по 31 липня 2017 року.

Враховуючи, що період з 01 липня 2000 року по 31 липня 2017 року є основним при розрахунку пенсії та має застосовуватись за будь-яких умов, а період з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1989 року може додаватись факультативно до основного періоду за бажанням пенсіонера, суд вважає правильним розрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати відповідачем та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо розрахунку коефіцієнту стажу суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за відповідною формулою, однією зі складових якої є «Вс» - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, внесено зміни до частини першої статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках) за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

З матеріалів пенсійної справи, а саме з протоколу від 04 вересня 2017 року № 5962 слідує, що коефіцієнт стажу позивачу обчислений з урахуванням кратності 1,35% - 0,57038.

Водночас, у подальшому при перерахунку пенсії пенсійний орган застосовував коефіцієнт стажу без урахування кратності 1%, з чим позивач не погоджується.

Суд звертає увагу позивача, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Позивачу пенсію призначено відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, у зв`язку з чим пенсію було правомірно обраховано застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Разом з тим, після внесення вищезазначених змін пенсія позивача підлягала перерахунку з 01 жовтня 2017 року з урахуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При цьому, нормами пункту 2 Розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII чітко визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII передбачено заходи з метою уникнення зменшення розміру раніше призначених пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2015 року № 8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Натомість жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного з 01 жовтня 2017 року перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача зменшився. Навпаки, згідно матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивачу виплачувались доплата до попереднього (раніше встановленого) розміру пенсії у зв`язку з тим, що її розмір зменшився внаслідок проведеного перерахунку.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 822/3781/17 та від 27 квітня 2021 року у справі № 200/2266/19-а.

Щодо перерахунку пенсії після звільнення працюючого пенсіонера.

Згідно частини четвертої статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

При цьому, органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію з 30 серпня 2017 року, при цьому після призначення пенсії він продовжив працювати, а тому мав право на перерахунок пенсії з урахуванням 24 місяців страхового стажу.

Згідно заяви від 09 жовтня 2019 позивачу проведений перерахунок пенсії з 01 жовтня 2019 року з урахуванням оновленого страхового стажу та заробітної плати.

Разом з тим, сума виплаченої пенсії не змінилась внаслідок того, що загальний розмір пенсії складав 2194,20 гривень, що є меншим за розмір пенсії, який був визначений до перерахунку пенсії у жовтні 2017 року згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII.

Тобто, до 01 жовтня 2017 року розмір пенсії складав 2387,77 гривень.

З 01 жовтня 2017 року проведено перерахунок пенсії за новими правилами, у зв`язку з чим пенсія становить 1792,52 гривень, але Законом гарантується збереження попереднього розміру пенсії, якщо внаслідок перерахунку її розмір є нижчим, а тому позивачу виплачувалась доплата до попереднього розміру пенсії у розмірі 592,25 гривень, з огляду на що позивачу продовжували виплачувати пенсію у розмірі 2387,77 гривень.

Внаслідок проведеного перерахунку у жовтні 2019 року розмір пенсії підвищено до 2194,20 гривень, але її розмір все одно був нижчий ніж до жовтня 2017 року, а тому за позивачем зберіглась доплата до попереднього розміру пенсії - 2387,77 гривень (розмір доплати складає 193,57 гривень).

Після звільнення позивача з роботи за його заявою, позивачу також проведено перерахунок пенсії та з вересня 2020 року її розмір складав 2458,58 гривень.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо непроведення перерахунку пенсії позивачу відповідно до частини четвертої статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" також не відповідають обставинам справи та нормативним положенням пенсійного законодавства, з огляду на що позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

Крім того, позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про визнання протиправними дій та напряму залежить від вирішення основної вимоги. Відтак, у разі відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, вимоги щодо стягнення шкоди, завданої протиправними діями, також не підлягають задоволенню, оскільки такі дії протиправними не визнавалися.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Аверкова