Справа № 640/12887/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/12887/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, у якому просить суд:

- визнати незаконною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-268934-17У ГУ ДПС у м. Києві;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виконати рішення Державної фіскальної служби України № 15975/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань протягом 10 робочих днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідач безпідставно нарахував позивачу зобов`язання з єдиного внеску, оскільки при його прийнятті не було враховано висновків рішення ДФС України про результати розгляду скарги за наслідком оскарження попередньої вимоги, а також те, що позивач не реєструвався ФОП та протягом спірного періоду, перебував у трудових відносинах, за нього роботодавцем сплачувався єдиний внесок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.08.2020 до суду від сторони позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви.

06.10.2020 до суду від представника ГУ ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, послався на те, що оскаржуване рішення було прийняте у відповідності до норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, адже згідно інформаційної системи ГУ ДПС у м. Києві, позивач перебував на обліку, як платник податків з 02.12.2003 по теперішній час, на загальній системі оподаткування. В інтегрованій картці позивача по коду платежу 71040000 обліковуються нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за 2017 рік та з 1-4 квартали 2018 року, 1-4 квартал 2019 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць, як ФОП, що перебував на загальній системі оподаткування.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 21.02.2019 ОСОБА_1 отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17, що складена ГУ ДФС у м. Києві.

Не погоджуючись з даною вимогою, 01.03.2019 позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України з проханням скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17 та вжити відповідних заходів, щодо недопущення у майбутньому порушень порядку винесення вимог про сплату недоїмки (боргу).

У квітні 2019 року позивачем отримано рішення про результати розгляду скарги № 15975/6/99-99- 11-05-02-25 від 04.04.2019 року, яким встановлено, що оскаржувана вимога сформована з порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 4. п. п. 1, 4, 5 та 5і, ч. 1 ст. 4, абз. 2 ч. 4 ст. 5 Закону № 2464, у зв`язку з тим, що скаржник не зареєстрований як фізична особа-підприємець згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17 ГУ ДФС у м. Києві підлягає скасуванню. Крім того, даним рішенням також було встановлено, що вищезазначена вимога сформована з порушенням пунктів 3, 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями, а саме з порушенням термінів формування та направлення.

За таких обставин, Державна Фіскальна служба України у своєму рішенні № 15975/6/99-99-11-02-25 від 04.04.2019 року, керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. 3 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17 ГУ ДФС у м. Києві скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 01.03.2019 № б/н - задовольнити, зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства. Дане рішення набрало законної сили та не було оскаржено до суду.

У грудні 2019 року позивачем отримано лист з постановою про відкриття виконавчого провадження Оболоньським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 15.11.2019 року, винесеної при примусовому виконанні вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-268934-17У від 10.05.2019.

02.12.2019 позивачем було подано скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від

10.05.2019 № Ф-268934-17У ГУ ДПС у м. Києві.

27.01.2020 позивач отримав рішення про розгляд скарги від 02.01.2020 року № 252/6/99-00-08-01, в якому Державна податкова служба України зазначила що, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 р., за № Ф-268934-17У у м. Києві сформована для передачі до Державної виконавчої служби для примусового стягнення, як узгоджена та не може бути предметом оскарження в адміністративному порядку.

Позивач вважає, що ГУ ДПС у м. Києві проігнорувало рішення Державної фіскальної служби України від 04.04.2019 року № 15975/6/99-99-11-05-02-25 та не привело у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, позивача, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства, натомість, виписало нову вимогу зі збільшеним розміром боргу, чим порушило права та законні інтереси позивача, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Так, до вказаного Закону з 01.01.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Відповідно до норм пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За пунктами 1, 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до приписів абзацу 3 частини восьмої статті 9 Закону, в редакції, яка діяла до 31.12.2017, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті 9 Закону № 2464-VI, яка діє з 01.01.2018 (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017), встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VI).

Слід зазначити, що сама по собі мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

У силу вимог статті 4 Закону № 2464-VI, роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником.

У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому, відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

У силу вимог Закону № 2464-VI, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Тож, з наведеного слідує, що зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Однак, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є дохід особи від такої діяльності, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідно до правового висновку, що сформульований у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 р., за № Ф-268934-Л1У ГУ ДПС у м. Києві, ГУ ДФС у м. Києві повідомило, що станом на 30 квітня 2019 року, заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені складає 21030.90 грн. Крім того, вимагало від позивача сплатити недоїмку, штраф та пеню відповідно до ст. 25 Закону про «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Позивач наголошує на тому, що він - ОСОБА_1 не є ані фізичною особою-підприємцем, ані фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, та фізичною особою, яка використовує працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Таким чином, вважає, що положення ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не поширюється на нього, як фізичну особу.

Вищенаведене підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що додано до позовної заяви.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», на запит позивачем отримано Витяг у відповідності до якого вказано, що ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань записів не знайдено.

Окрім того, позивач вказує, що не здійснює підприємницької діяльності, не отримує від неї дохід та не звітується до контролюючого органу так як не є фізичною особою-підприємцем.

Суд враховує, що 21.02.2019 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934- 17, що складена ГУ ДФС у м. Києві. Не погоджуючись з даною вимогою, ним було подано скаргу до Державної фіскальної служби України, на яку, отримано рішення про результати розгляду скарги № 15975/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 року, яким встановлено, що оскаржувана вимога сформована з порушенням абз. З ч. 1 ст. 4. п. п. 1, 4, 5 та 5і, ч. 1 ст. 4, абз. 2 ч. 4 ст. 5 Закону № 2464, у зв`язку з тим, що скаржник не зареєстрований як фізична особа - підприємець згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17ГУ ДФС у м. Києві підлягає скасуванню. Крім того, даним рішенням також було встановлено, що вищезазначена вимога сформована з порушенням пунктів 3, 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями, а саме з порушенням термінів формування та направлення. За таких обставин, Державна Фіскальна служба України у своєму Рішенні № 15975/6/99- 99-11-05-02-25 від 04.04.2019 року, керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. З розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.12.2018 р., № Ф-268934-17 ГУ ДФС у м. Києві скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 01.03.2019 № б/н - задовольнити.

Крім того Державна Фіскальна служба України своїм Рішенням від 04.04.2019 року зобов`язала ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Дане рішення набрало законної сили та не було оскаржено до суду, однак ГУ ДФС у м. Києві не виконало даного рішення Державної Фіскальної служби України, не привело у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку ОСОБА_1 натомість, прийняла нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 р., за № Ф-268934-11, тобто, за тим самим номером та з тими самими показниками ІКПП позивача, які мало відкоригувати/привести у відповідність на виконання рішення ДФС України, про яке зазначено вище.

Крім того, судом враховується й те, що 20.09.2004 року, ОСОБА_1 , 20.09.2004 преведений на посаду директора ТОВ «АФ «Промислова Аудиторська спілка», згідно з наказом № 4-К від 20.09.2004 року та продовжує виконувати трудові обов`язки на цій же посаді.

За весь час трудових відносин, ТОВ «АР «Промислова Аудиторська спілка» на підставі чинного законодавства, як роботодавець своєчасно та в повному обсязі виконує свої обов`язки по сплаті до бюджету єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найману особу ОСОБА_1 у розмірах передбачених чинним законодавством, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України за формою 5-ок станом на 06.04.2020 року у формі індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з травня 1998 року по березень 2020 року та трудовою книжкою.

Таким чином, суд вважає, що позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, як найманий працівник, та як вже встановлено судом, саме на роботодавця покладено обов`язок щодо сплати єдиного внеску з його заробітної плати.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу і на те, що навіть за наявності реєстрації особи, як фізичної особи-підприємця, яка господарську діяльність не здійснює і доходи не отримує, та яка одночасно перебуває у трудових відносинах, сплата нею єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування спричинить подвійну сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, а також нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у останнього відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску за вимогами оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки). Оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає, що оскільки відповідачем не виконано вимоги (резолютивну частину) рішення ДФС України за наслідок розгляду скарги на аналогічну вимогу щодо позивача тільки за більш ранній період, а саме, рішення від 04.04.2019, яким було зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства, тому, на переконання суду, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, та забезпечить ефективний захист прав позивача, позовна вимога про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві виконати рішення Державної фіскальної служби України № 15975/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску та відповідно, прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки). Відповідачем у відзиві на позовну жодним чином не розкрито та не заперечено/спростовано обставин, покладених позивачем в основу позовних вимог, а також, не наведено доказів виконання рішення ДФС України про результати розгляду скарги № 15975/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 1681,60 грн., які підлягають стягненню з відповідача, на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування податкової вимоги та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-268934-17У ГУ ДПС у м. Києві.

Зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виконати рішення Державної фіскальної служби України № 15975/6/99-99-11-05-02-25 від 04.04.2019 та привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника, ОСОБА_1 згідно вимог чинного законодавства та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у місті Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Суддя В.І. Келеберда