Справа № 420/12252/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними бездіяльність, дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019-2021 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у листі від 10.08.2022р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 у зарахуванні періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03 .2021 р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком у розмірі 10846,37 грн. та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Ухвалою суду від 13.09.2022р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що 10 червня 2022 року, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування надавши всі необхідні документи для призначення пенсії, що підтверджується розписками повідомленнями до заяв № 2147 та № 2149 та 26.07.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 року в Комунальному некомерщйному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вказала, що листом від 10.08.2022р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 відповідач відмовив застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це встановлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому обґрунтовуючи свою відмову, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу. Зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під чає призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також зазначено, що з 03.11.2006р. ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років. Позивач вказав, що не погоджується із вказаною відмовою, зазначивши, що в даному випадку мало місце саме призначення пенсії за віком за нормами іншого Закону, то показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, повинен враховуватись відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто застосовується середня заробітна плата (Дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2019,2020, та 2021 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. За офіційною інформацією з сайту Пенсійного фонду України середня заробітна плата за 2019 рік 9205,19 грн., за 2020 рік 10340,35 грн., за 2021 рік - 12993,56 грн. Середній сумарний добуток заробітної плати за три календарні роки становить 10846,37 грн., а не 3764,40 грн. як зазначено відповідачем у листі від 10.08.2022 р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22. Що стосується не зарахування відповідачем періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 р. в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач вказав, що вказані дії є протиправними. Так, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії. Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач вказав, що відповідно до архівної довідки від 28.03.2022 р. № 935 Комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради, зазначено, що з 08.02.1983 р ОСОБА_2 прийнято на посаду лаборанта; з 16.08.1993 р. переведена на посаду лаборанта анестезіологічного відділення де позивач пропрацювала по 30.10.2006 року та з 01.03.2016 р. 10.03.2021 р. і дані обставини повністю підтверджуються записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Трудова книжка яка подавалась ОСОБА_3 для призначення пенсії містить всі необхідні відомості стосовно періоду роботи, тому, позовні вимоги зобов`язання призначити пенсію повинні бути задоволені повністю, так як згідно з ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, в даному випадку так як звернення за призначенням пенсії було 10.06.2022 року, а пенсійного віку ОСОБА_1 досягла 25 квітня 2022 року, то позивач має право отримати пенсію з 26.04.2022 р.

29.09.2022р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що частиною 3 ст.45 Закону №1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший. Отже, як вказав позивач, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058. Також, відповідач, посилаючись на положення ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вказав, що для зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи в анестезіологічногому відділенні необхідно надати уточнюючу довідку. Крім того, згідно записів №8, 9 трудової книжки та довідки КНП «міська клінічна лікарня №10» від 28.03.2022р. №935, в період з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. позивач працювала на посаді лаборанта в лабораторії, та до анестезіологічного відділення переведена лише 16.08.1993р.

30.09.2022р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник з підстав викоадених у адміністративному позові та посилаючись на практику Верховного Суду просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 03.11.2006р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Головному управлінні та отримувала пенсію за висоугу років.

10 червня 2022 року, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

Також, 25.07.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 року в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду україни в Одеській області від 10.08.2022 р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 відповідач відмовив застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це встановлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під чає призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також, зазначено, що згідно записів №8, 9 трудової книжки та довідки КНП «міська клінічна лікарня №10» від 28.03.2022р. №935, в період з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. позивач працювала на посаді лаборанта в лабораторії, та до анестезіологічного відділення переведена 16.08.1993р. Оскільки ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачене застосування в подвійному розмірі роботи в лабораторіях медичних закладів, для зарахування в подвійному розмірі періоду з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. законних підстав не має.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком;2) пенсія по інвалідності;3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції чинній на момент призначення позивача пенсії за вислугу років) призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно статті 6 цього Закону, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Аналізуючи норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» не входить до правового регулювання цього Закону, а регулюється виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Суд зазначає, що такий вид пенсії, як пенсія за вислугу років, не передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не є однією з форм пенсійного забезпечення, визначених таким Законом.

Положеннями ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої саме цим Законом, на інший.

Так, як вже встановлено судом, до 2022 року позивачу була призначена та виплачувалась пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а 10.06.2022р. остання звернулась із заявою про отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто інший вид пенсії та за іншим законом, аніж їй була призначена пенсія попередньо.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Тобто, при обрахунку пенсії за віком відповідно до вимог ст. 40 Закону № 1058-ІV підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 31.05.2019 по справі №314/272/17, від 31.03.2020 по справі №348/1296/17, від 01.03.2021 по справі №488/1409/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернулась вперше.

Суд зазначає, що позивач звертаючись після досягнення пенсійного віку, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пенсійного органу з заявою про перехід з пенсії за вислугу років, призначеної згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за таким призначенням звернулась вперше.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.11.2016 року по справі №133/476/15-а нормою ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Тому, якщо особі призначено пенсію за вислугу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при досягненні пенсійного віку така особа виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», необхідно вважати що за призначенням такої пенсії особа звертається вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Отже, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а не той, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Враховуючи, що за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач вперше звернулась у 2022 році, суд дійшов до висновку про те, що остання має право на розрахунок заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії із урахуванням саме показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2019-2021 роки.

При цьому, суд враховує, що згідно п.п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Щодо відмови відповідача зарахувати періоди роботи з 08.02.1093р. по 15.08.1993р.

в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням вже отриманих сум пенсії, судом встановлене наступне.

Відповідно до архівної довідки від 28.03.2022 р. № 935 Комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради, з 08.02.1983 р ОСОБА_2 прийнято на посаду лаборанта; з 16.08.1993 р. переведена на посаду лаборанта анестезіологічного відділення, де позивач пропрацювала по 30.10.2006 року та з 01.03.2016 р. 10.03.2021 р., що також підтверджуються записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.13-18).

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Постанова №909).

Згідно абз.2 Постанови №909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Як встановлено Розділом 2 Постанови №909 до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно примітки 2 Постанови №909 робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ. В свою чергу, Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу. Крім того, Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 і від 21 червня 2002 року №02-8863-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії враховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, посади на яких працювала позивач дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, в тому числі і період з 08.02.1983 по 15.08.1993р., що передбаченого ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Враховуючи вищевикладене та те, що зобов`язання відповідача призначити пенсію у конкретному грошовому виразі відносяться в даному випадку до дискреційних повноважень відповідача та, що відповідач відмовив у зарахуванні в подвійному розмірі саме за період роботи в КНП «Міська клінічна лікарня №10» з 08.02.1983р. по 15.08.1993р., суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019-2021 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у листі від 10.08.2022р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 у зарахуванні періодів роботи з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021р. (що в загальному складає більше 25 років)

в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу вимогу позивача не стягувався, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1984, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019-2021 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у листі від 10.08.2022р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 у зарахуванні періодів роботи з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код , м.Одеса, вул. Канатна,83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1984,80 грн.(одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра