Справа № 640/14494/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, у якому просила:

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у вигляді оплати за роботу в надурочний час за період з 18.12.2018 по 01.03.2021 у сумі 100 954,00 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у вигляді оплати за роботу у святкові і неробочі дні за період з 18.12.2018 по 01.03.2021 у сумі 72 054,66 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у вигляді оплати за роботу у нічний час за період з 18.12.2018 по 01.03.2021 у сумі 7 418,48 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за серпень 2020 року, лютий 2021 та березень 2021 у сумі 5 866,49 грн.;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, на користь ОСОБА_1 заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 18.12.2018 по 01.03.2021 в сумі 1 147,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську (вул. Героїв України, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84301, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по індексації заробітної плати в сумі 1 147,89 грн. (одна тисяча сто сорок сім гривень 89 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18.12.2018 року ОСОБА_1 на різних посадах проходила публічну, зокрема, державну службу в Територіальному управлінні ДБР у м. Краматорську.

Наказом від 26.02.2021 року №37-ОС позивача 01.03.2021 року звільнено з вищевказаної посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби.

Указаним наказом фінансово-економічному відділу Територіального управління ДБР у м. Краматорську доручено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки у кількості 2 календарних дні за період роботи з 09.10.2019 року по 09.10.2020 року, 11 календарних днів за період роботи з 09.10.2020 року по 01.03.2021 року, 5 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 9 років та 6 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 10 років, а також здійснити виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та всіх належних сум при звільненні.

29 квітня 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила оплатити їй роботу у надурочний час за чергування та у святкові та неробочі дні в період з 18.12.2018 року по 01.03.2021 року; за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за серпень 2020 року, лютий та березень 2021 року.

Листом від 12.05.2021 року №Д-968/ відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для виплати їй вищевказаних коштів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 20 вищевказаного Закону умови оплати праці працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, визначаються законодавством про державну службу з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Частиною третьою статті 20 цього ж Закону визначено, що заробітна плата працівників Державного бюро розслідувань складається з: 1) посадового окладу; 2) доплати за вислугу років; 3) доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; 4) доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Правовідносини, які виникають під час проходження публічної служби, за наявності спеціального законодавства регулюються останнім.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За приписами статті 56 Закону України "Про державну службу" тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень.

Для державних службовців установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

За згодою керівника державної служби для державного службовця може встановлюватися неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На прохання вагітної жінки, одинокого державного службовця, який має дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю, у тому числі яка перебуває під його опікою, або який доглядає за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку, керівник державної служби зобов`язаний установити для них неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в такому разі здійснюється пропорційно відпрацьованому часу.

Для виконання невідкладних або непередбачуваних завдань державні службовці, для яких законом не передбачено обмежень щодо роботи, на підставі наказу (розпорядження) керівника державної служби, про який повідомляється виборний орган первинної профспілкової організації (за наявності), зобов`язані з`явитися на службу і працювати понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час. За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Тривалість роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час не повинна перевищувати для кожного державного службовця чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Отже, за роботу понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові та неробочі дні, у нічний час Законом України "Про державну службу" передбачені два способи компенсації: 1) грошова компенсація у розмірі та порядку, визначених законодавством про працю, або 2) надання протягом місяця відповідних днів відпочинку за заявами державних службовців.

Розмір та порядок оплати роботи понад установлену тривалість робочого дня для державної служби спеціальним законом не передбачено і стаття 56 Закону України "Про державну службу" при вирішенні питання оплати такої праці відсилає до положень КЗпП України, якими окремо врегульовуються особливості оплати праці у вихідні дні, святкові та неробочі дні, в понадурочний час та у нічний час.

Так, за правилами частин першої, другої статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Статтею 73 КЗпП України передбачено, що робота у зазначені дні (тобто, святкові і неробочі дні) компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до частин першої-третьої статті 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Правилами внутрішнього службового розпорядку Територіального управління ДБР у м. Краматорську (розділ ІІІ) встановлена тривалість робочого часу державного службовця 40 годин на тиждень, встановлено п`ятиденний робочий тиждень із тривалістю роботи по днях: понеділок, вівторок, середа, четвер - по 8 год. 15 хв, п`ятниця - 7 годин, вихідні дні - субота, неділя. Початок роботи - о 9 годині, перерва для відпочинку і харчування - 45 хв з 13 години до 13 години 45 хв, кінець робочого дня о 18 годині, у п`ятницю - о 16 год. 45 хв.

Відповідно до пункту 1 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку для виконання невідкладних завдань службовець Територіального управління ДБР у м. Краматорську (далі також - ТУ) може залучатися до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом директора Територіального управління, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 2 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку Директор ТУ за потреби може залучати державних службовців ТУ до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні.

Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові та неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється сектором кадрової роботи та державної служби або іншим уповноваженим самостійним структурним підрозділом і затверджується директором ТУ або першим заступником директора ТУ, заступником директора - начальником слідчого управління відповідно до розподілу повноважень.

Відповідно до пункту 5 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку у разі залучення державного службовця до роботи понад установлену тривалість робочого дня у ТУ ведеться підсумований облік робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала норми тривалості робочого часу.

За роботу в зазначені дні (час) державним службовцям надається грошова компенсація у розмірі та порядку, визначеному законодавством про працю, або протягом місяця надаються відповідні дні відпочинку за заявами державних службовців.

Облік робочого часу ведеться в кожному структурному підрозділі відповідальною особою, на яку покладено такі функції, та подається в сектор кадрової роботи та державної служби ТУ у формі табеля обліку робочого часу.

З вищевикладеного вбачається, що службовець Територіального управління ДБР у м. Краматорську може залучатися до роботи у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства за наказом директора Територіального управління ДБР у м. Краматорську.

Як стверджує позивач, вона відповідно до графіків чергувань за період служби в Територіальному управлінні ДБР у м. Краматорську з 18.12.2018 року по 01.03.2021 року здійснила 20 чергувань по 24 години кожне. Чергування здійснювалися понад норму тривалості робочого часу, а також у неробочі, святкові дні та в нічний час. Заяву про надання відпочинку за відпрацьований час не подавала, проте кошти за вказані чергування їй відповідачем не виплачені.

В матеріалах справи наявні табелі обліку використання робочого часу за період грудень 2018 року - березень 2021 року з відмітками про відпрацювання ОСОБА_1 по 8 год. робочого часу. Інформація про понадурочну роботу, роботу у святкові і неробочі дні та в нічний час в табелях відсутня.

Накази про залучення ОСОБА_1 до роботи у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час суду учасниками справи не надано.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи.

Наказом Державного комітету статистики України від 25.12.2009 №489 затверджені типові форми первинної облікової документації зі статистики праці, серед яких є форма табелю обліку використання робочого часу та табелю робочого часу. Форма графіку чергувань поміж затверджених типових форм первинної облікової документації відсутня.

Наявними в матеріалах справи листом Донецького зонального відділу військової служби правопорядку від 23.07.2021 року №3569/юк, листом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 28.07.2021 року №4416/111/32/02-2021, копією висновку службової перевірки (розслідування) від 31.01.2020 року, затвердженого в.о. директора Територіального управління у м. Краматорську, листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.08.2021 року №19зі/2/01-2021, листами Територіального управління ДБР у м. Краматорську від 13.12.2018 року №696, від 13.01.2020 року №13-1/13-07-33/995 та від 13.01.2020 року №13-1/13-07-33/994 підтверджується здійснення службовцями Територіального управління ДБР у м. Краматорську чергувань у позаробочий час, зокрема, у вихідні та неробочі дні, в нічний час, проте, вказані докази не містять інформації про здійснення таких чергувань саме ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене та за відсутності доказів перебування позивача у зазначені нею дати на чергуванні упродовж періоду з 18.12.2018 року по 01.03.2021 року, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у вигляді оплати за роботу в надурочний час, у святкові і неробочі дні та у нічний час.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Закону України "Про державну бюро розслідувань" працівникам Державного бюро розслідувань виплачує щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості" або "цілком таємно" - 10 відсотків посадового окладу; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно" - 5 відсотків посадового окладу.

При цьому, суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21.01.1994 №3855-ХІІ "Про державну таємницю" (далі - Закон №3855-ХІІ).

Відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ у разі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4-1 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 №414 (далі - Положення №414), працівникам режимно-секретних органів в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), установлюється залежно від ступеня секретності інформації у таких розмірах: - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 60 відсотків; - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно" - 50 відсотків; - відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно" - 30 відсотків.

Єдині вимоги до організації та забезпечення режиму секретності в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури України, консультативних, дорадчих допоміжних органах і службах, утворених Президентом України, інших державних органах, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, та процедуру ведення обліку, виготовлення, користування, зберігання, пересилання матеріальних носіїв секретної інформації, визначені у Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі - Порядок №939).

Відповідно до підпункту 26 пункту 2 Порядку №939 секретні роботи - це провадження будь-якої діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Згідно з підпунктом 17 пункту 2 Порядку №939 провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, це організація режиму секретності та здійснення заходів щодо надання допуску та доступу до секретної інформації, її обробки та відтворення у будь-який спосіб, створення, засекречення, використання, зберігання, знищення і транспортування матеріальних носіїв секретної інформації.

Відповідно до наказу Територіального управління ДБР у м. Краматорську від 08.07.2019 №77 встановлення щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, здійснюється за наказами та на підставі подань про встановлення працівникам щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, попередньо погоджених з сектором режимно-секретної роботи та захисту інформації та фінансово-економічним сектором. У разі роботи працівниками з відомостями що становлять державну таємницю після подачі подань, доплата за таку роботу здійснюється у наступному місяці. У такому разі у поданні зазначається місяць, за який встановлюється відповідна доплата.

Таким чином відповідачем визначено процедуру, за якою працівнику оплачується робота, пов`язана з доступом до державної таємниці, що передбачає видачу наказу про встановлення щомісячної доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у разі, якщо працівником така робота виконувалася. Тобто, доплата не на постійній основі. На постійній основі доплата здійснюється працівникам сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2018 року позивачу надано допуск до державної таємниці, що не заперечувалося відповідачем.

Також в матеріалах справи наявна низка наказів, якими в установленому порядку за відповідний місяць позивачу упродовж її служби в Територіальному управлінні ДБР у м. Краматорську встановлювалися та виплачувалися надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Проте, відсутні доказів виконання позивачем роботи у серпні 2020 року, лютому та березні 2021 року, що свідчить про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 доплати за роботу, пов`язану з державною таємницею за вищевказані місяці.

Отже, необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці є, окрім наявності в особи допуску до державної таємниці ще й виконання такою особою робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці.

Таким чином, позовна вимога про стягнення на користь позивача заробітної плати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, за серпень 2020 року, лютий та березень 2021 року є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення на користь позивача заборгованості по індексації заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282-XII) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону №1282-XII).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону №1282-XII за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).

Приписами частини третьої статті 4 Закону №1282-XII встановлено, що для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Положеннями пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).

Як вбачається з розрахункових листів, позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення за червень 2019 року - 65,31 грн., за липень 2019 року - 48,69 грн. (заборгованість - 19,55 грн.), за серпень 2019 року - 62,22 грн. (заборгованість - 6,02 грн.), за вересень 2019 - 62,22 (заборгованість - 6,02 грн.).

У грудні 2020 року та у січні 2021 року індексацію не виплачено, натомість у грудні 2020 року відраховано індексацію в розмірі 65,01 грн., 68,11 грн. та 68.11 грн., у січні 2021 року відраховано індексацію в розмірі 17,77 грн., 65,16 грн., 65, 16 грн., 65, 16 грн., 53,30 грн., 23,84 грн.

Згідно з розрахунком, наявним в матеріалах справи, загальна сума заборгованості із індексації заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача складає 1147,89 грн. (за червень 2019 року - 65,31 грн., за липень 2019 року - 19,55 грн., за серпень 2019 року - 6,02 грн., вересень 2019 року - 6,02 грн., за квітень 2019 року - 71,47 грн., за травень 2020 року - 71,47 грн., за червень 2019 року - 71,47 грн., за липень 2019 року - 74,60 грн., за серпень 2020 року - 784,70 грн., за вересень 2020 року - 74,70 грн., за жовтень 2020 року - 74,70 грн., за листопад 2020 року - 74,70 грн., за грудень 2020 року - 154,36 грн., за січень 2021 року - 154,36 грн., за лютий 2021 року - 154,36 грн.).

Відповідач, заперечуючи вимогу про стягнення індексації за вищевказаний період, зазначає про відсутність обставин, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів", так як величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка, а також про те, що кошти відповідачу для виплати індексації грошового забезпечення працівникам Територіального управління ДБР у м. Краматорську за вказаний позивачкою період не виділялись.

Однак, відповідачем на підтвердження відсутності обставин для виплати індексації за період з 18.12.2018 року по 01.03.2021 року, передбачених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", доказів не надано.

Посилання відповідача на відсутність у бюджеті коштів для виплати індексації є необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним зі способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено відсутності обставин для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтами доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 31 жовтня 2022 року.