Справа № 640/18506/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року м. Київ № 640/18506/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області «Про відмову ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» від 24.06.2021 № 178.

Позовні вимоги мотивовано тим, що міграційним органом під час прийняття оскаржуваного наказу не було враховано всіх обставин, за наявності яких, позивач звернувся зі заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У позовній заяві, зокрема, зазначено про те, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідача надати суду копію оскаржуваного наказу.

16.08.2021 до суду від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача наголосив на тому, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, позаяк, позивача розшукують компетентні органи Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів: перевезення без відповідного дозволу зброї, боєприпасів або їх елементів, категорії В; насильницькі дії з використанням, або загрозою зброї, що не спричинило втрати працездатності; залишення місця ДТП водієм наземного транспортного засобу; відмова водія транспортного засобу виконати наказ про зупинку. Відповідач вважає, що позивач не зазначив про жодні побоювання зазнати переслідувань або серйозної шкоди у разі повернення до країни приналежності.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 червня 2021 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення/наказ про відмову ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відмову було вмотивовано тим, що відсутні очевидні підстави стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Позивач не погоджується з рішенням/наказом № 178 від 24.06.2021 року, оскільки відповідач неналежно виконав обов`язок всебічно та ґрунтовно оцінити всі обставини, що мають значення для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Позивач вважає, що у випадку його повернення до Французької Республіки, його здоров`ю та свободі буде загрожувати реальна небезпека, через що, в нього є цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання та через неможливість отримання захисту у вказаній країні. Позивач наголошує на тому, що у матеріалах особової справи є належні та допустимі докази того, що позивач є громадянином Російської Федерації, за національністю - чеченець, за релігійними переконаннями - мусульманин, одружений та має двох неповнолітніх дітей.

Вважаючи наказ міграційного органу необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що надав усі відомості, які мав у своєму розпорядженні, але міграційний орган неправомірно поклав обов`язок доказування на заявника. Наголошує, що шукач притулку не повинен щось доводити, а має лише обґрунтувати своє звернення. Орган ДМС України, не наводить жодного доказу на спростування фактів, заявлених позивачем.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Так, іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

При цьому, біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців від 1951 і Протоколом від 1967, поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

У ході прийняття рішення щодо надання статусу біженця повинні враховуватися всі наведенні підстави. При цьому, немає значення чи склалися обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за однією з наведених ознак чи за декількома.

Відповідно до Керівних положень УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказу в заявах біженців» від 16.12.1998, п. 5 і 6: «Факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і документальні. Обов`язок надання доказів на користь повідомлених фактів вважається «обов`язком доказування»». У відповідності до загальних правових принципів доказового права цей обов`язок покладається на особу, яка виказує твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень та точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов`язок доказу реалізовується заявником у формі надання правдивих фактів, що стосуються його заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте відповідне рішення.

Проте, у зв`язку із особливостями ситуації біженців, посадова особа розділяє обов`язок підтверджувати чи оцінювати всі факти, які стосуються справи. Це досягається у найбільшій мірі тим, що посадова особа володіє об`єктивною інформацією щодо відповідної країни походження, щодо питань загальновідомого характеру, направляє заявника в процесі надання ним відповідної інформації та адекватно перевіряє допустимі факти, які можуть бути обґрунтовані. Позивач повинен надавати документи та матеріали, які можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом досліджено, що позивач 14.11.1991 р.н., місце народження: м. Грозний, Чеченська Республіка РФ, національність: чеченець, віросповідання: іслам, рідна мова: чеченська, освіта: незакінчена вища, сімейний стан: одружений, наявність документів: копія національного паспорту № НОМЕР_1 .

За словами заявника, на сьогоднішній день, його батьки, брат та сестра проживають у РФ, а колишня дружина разом із дітьми проживає на території Французької Республіки.

У 2017 позивач виїхав з РФ до м. Баланс, Франція, з метою працевлаштування. Працював неофіційно, займався ремонтом внутрішніх приміщень. У 2018 розлучився. В кінці 2018 виїхав до м. Одеса, Україна, де теж займався ремонтами.

На території України одружився вдруге. Дружина - ОСОБА_2 , громадянка України.

Варто зазначити, що Київською обласною прокуратурою проводиться екстрадиційна перевірка щодо позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого розшукують компетентні органи - Французької Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з вчиненням наступних злочинів: перевезення без відповідного дозволу зброї, боєприпасів або їх елементів, категорії В; насильницькі дії з використанням, або загрозою зброї, що не спричинило втрати працездатності; залишення місця ДТП водієм наземного транспортного засобу; відмова водія транспортного засобу виконати наказ про зупинку.

Зі слів заявника, 24.10.2020 у м. Києві в аеропорту «Бориспіль», під час виїзду до Туреччини, він був затриманий представниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку.

З 26.10.2020 відносно позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) з перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

03.06.2021 у встановленому Законом порядку шукач захисту особисто звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та був документований довідкою про звернення за захистом в Україні № 012259.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2021 заявнику змінено запобіжний захід на домашній арешт по місцю проживання в АДРЕСА_1 до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його видачу (екстрадицію) та фактичну передачу до Французької Республіки, строком на два місяці.

У своїй заяві до відповідача позивач зазначив, що побоюється повертатися до Французької Республіки, оскільки побоюється переслідування з боку органів влади Французької Республіки за національною та релігійною ознакою, враховуючи останні заяви Президента Французької Республіки Еманюєля Макрона відносно осіб чеченської національності та оголошення непримиренної боротьби проти прихильників ісламу. У заяві позивач про жодні побоювання зазнати переслідувань або серйозної шкоді у разі повернення до РФ, не зазначав.

Відповідно до наявних матеріалів в особовій справі, зокрема, матеріалів наданих прокуратурою Київської області, які містять запит на екстрадицію компетентних органів Французької Республіки позивач є громадянином РФ.

З огляду на зазначене, та ураховуючи наявні в особовій справі матеріали компетентних органів України та Французької Республіки, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було ідентифіковано заявника, як громадянина РФ.

Суд зазначає про те, що країною громадянської належності заявника є РФ, тому загрозу життю та безпеці заявника варто оцінювати у разі повернення до РФ, оскільки законодавство України про біженців та міжнародні договори визначають необхідність надання захисту особам, які не можуть повернутися до країни громадянської належності, а для осіб без громадянства до країни останнього постійного проживання. Щодо побоювань повернення на територію РФ, під час звернення із заявою від 03.06.2021, заявник не зазначав про наявність жодних побоювань у разі повернення до країни походження. У ході проведення співбесіди 18.06.2021 заявник повідомив, що проживаючи у РФ, він не мав жодних проблем з органами влади, до нього не застосовувались фізичне насилля чи тортури.

Відповідно до пунктів 11 Керівних положень УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказу в заявах біженців» від 16 грудня 1998 року, при оцінці загальної достовірності клопотання співробітнику, який приймає рішення, слід брати до уваги такі фактори, як обґрунтованість викладених фактів, зв`язність і логічна послідовність історії заявника, що підтверджують докази, подані заявником на підтримку його тверджень, відповідність загальнодоступним відомостям або загальновідомим фактам, а також відомій інформації про ситуацію в країні походження. Достовірною є послідовна і переконлива заява, яка не суперечить загальновідомим фактам, і яка в цілому може викликати довіру.

Суд констатує, що позивач ні міграційному органу ні суду не надав жодної інформації про особисту загрозу у разі повернення до РФ у зв`язку з конвенційними ознаками.

Єдиним критерієм для набуття міжнародного захисту особою є наявність у неї обґрунтованих побоювань у разі повернення до країни громадянської належності стати жертвою переслідувань за однією чи кількома ознаками, наведеними у Конвенції про статус біженців 1951 року та у пункті 1 частини першої ст. 1 Закону (умова визнання біженцем) або зазнати серйозної шкоди, пов`язаної з умовами, зазначеними у ст. З Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/Еи та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону (умова визнання особою, яка потребує додаткового захисту). Еіри цьому, завдана особі шкода повинна бути досить серйозною - сягати рівня небезпеки самого існування особи або втрати нею свободи виключно з причин належності до певної раси, релігії, національності, соціальної групи та політичних переконань, як це визначено п. 51 Керівництва УВКБ ООН, або з причин, зазначених у Кваліфікаційній Директиві ЄЄ 2011/95/ЕЕГ.

Варто зауважити, що при перетині кордону заявник був затриманий представниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», як особа, що перебуває у міжнародному розшуку із характером завдання затримання та арешт. Позивач розшукується компетентними органами Французької Республіки (Франція) для притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку з вчиненням наступних злочинів: перевезення без відповідного дозволу зброї, боєприпасів або їх елементів, категорії В; насильницькі дії з використанням, або загрозою зброї, що не спричинило втрати працездатності; залишення місця ДТП водієм наземного транспортного засобу; відмова водія транспортного засобу виконати наказ про зупинку.

Відповідно до матеріалів, наданих компетентними органами Французької Республіки у запиті на видачу (екстрадицію) позивача із України до Французької Республіки від 16.11.2020 року, зокрема, у матеріалах розслідування у справі проти позивача за вказані вище злочини, встановлено наступне.

22.05.2018 о 23:55 відбулось зіткнення за участі автомобіля Ореї Zafіra в районі План у м. Баланс. Поліцейські, які приїхали на місце ДТП зустріли авто, яке вони намагались зупинити. Відбулась погоня, яка закінчилась у полі, де авто було покинуто. Всередині, було виявлено револьвер Magnum калібру .357, набої вказаного калібру, набої для мисливської рушниці, документи на ім`я ОСОБА_4 та телефон. О 00:15 був виявлений ОСОБА_4 . Він пояснив, що 17.05.2018 відбулась сутичка з використанням вогнепальної зброї, під час якої був поранений його брат. 22.05.2018 ОСОБА_4 відвідав свого брата у лікарні, а потім отримав телефонний дзвінок. Після чого пішов шукати зброю та ще трьох осіб собі у допомогу. Після чого вчотирьох відправились до району План де й відбулась сутичка, про яку йде мова вище.

Розслідування (використання зразків ДНК із вилученої зброї, обробка відеоспостереження) дозволило офіційно ідентифікувати ОСОБА_1 , як учасника подій 22.05.2018.

Судова процедура за даною справою є предметом судового розслідування, розпочатого 24.05.2018 прокурором та проведеним слідчим суддею м. Баланс. 20.02.2020 слідчим суддею м. Баланс виданий ордер на арешт ОСОБА_1 .

Необхідно констатувати, що на виконання міжнародних угод у сфері екстрадиції запитуюча сторона надає дипломатичні запевнення у тому, що особу не буде піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність поводженню або покаранню, і їй буде забезпечено право на справедливий судовий розгляд. Крім цього, доцільно зауважити, що за злочини, інкриміновані ОСОБА_1 не передбачено покарання у вигляді смертної кари, тому відповідний елемент серйозної шкоди, який міститься у пункті 13 частини першої 1 статті 1 Закону, не підлягає дослідженню та аналізу у контексті обставин його екстрадиції до Французької Республіки.

Під час проведення співбесіди 18.06.2021 заявник заперечив свою причетність до злочину, повідомленого правоохоронними органами Франції, зазначивши, що 22.05.2018 він знаходився на території Польщі, і про те, що сталось 22.05.2018 йому невідомо. Заявник визнав лише знайомство з ОСОБА_4 .

Крім цього, у цій же співбесіді шукач захисту повідомив, що його переслідування на території Франції пов`язане з негуманним відношенням правоохоронців до мусульман та через останні заяви Президента Французької Республіки Еманюєля Макрона відносно осіб чеченської національності та оголошення непримиренної боротьби проти прихильників ісламу.

Що стосується негуманного відношення до мусульман у Франції, зокрема, чеченської нації, з відкритих джерел не встановлюється підтвердження даним доводам, крім того, Французька Республіка є членом Європейського Союзу, одним із лідерів у світі по дотриманню прав людини. Крім того, аналізуючи інформацію надану компетентними органами Франції щодо причин оголошення позивача у міжнародний розшук, можна дійти висновку, що зацікавленість французькими правоохоронними органами заявником жодним чином не пов`язана з його релігійною належністю до мусульманства або участю у будь-яких рухах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що немає підстав вважати, що у разі повернення до РФ, буде існувати загроза життю, безпеці, свободі, фізичній недоторканості заявника та інші суттєві порушення прав людини або заявник зіткнеться з серйозною та індивідуальною загрозою життю або особистості виключно в силу самого факту перебування на території РФ.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 8 Закону, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. п. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених п. п. 1 чи 13 ч. 1 ст. 1 Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Підсумовуючи, суд зазначає, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було правомірно прийнято наказ № 178 від 24.06.2021 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач встановив у достатній мірі відсутність у випадку позивача конвенційних ознак, які дають право йому на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту, що дає підстави для висновку про законність оскаржуваного наказу міграційного органу.

Наведені у позовній заяві доводи є загальними та не дають підстав для висновку про допущені міграційним органом під час розгляду його заяви порушення, як по суті, так і процедурних.

Аналізуючи підстави, що покладені в основу позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що такі доводи позивача є необґрунтованими та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Відповідачами доведено правомірність своїх дій та рішень під час розгляду даної справи в суді.

Підстави для розподілу судових витрат, у даному випадку, відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (паспорт громадянина НОМЕР_2 , орган що видав МВД АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (, 02152, м.Київ, вул. Березняківська, 4а).

Суддя В.І. Келеберда