Справа № 300/3024/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. справа № 300/3024/22

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє Куций Олександр Степанович , 28.07.2022 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач 1, Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Головного управління ІІенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу та призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботу на посадах робоча маркшейдерського відділу та технік картограф у Ш/У "Жовтневе" в/о Макіїввугілля період з 08.04.1980 по 13.09.1995 та призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 19.05.2022 пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до рішення у рішенні про відмову у призначенні пенсії №45 від 26.05.2022 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із недостатністю трудового стажу. Позивач зазначила, що їй не зараховано до страхового стажу період роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995, оскільки дата заповнення трудової книжки 06.04.2004, що суперечить інструкції ведення трудових книжок, та, як наслідок, призначити пенсію за віком відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (наявний страховий стаж 21 рік 7 місяців 27 днів, за необхідного - не менше 28 років) неможливо. Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернулася в суд із зазначеною позовною заявою про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи та призначити пенсію за віком.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.23-24). Пунктом 4 даної ували витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчені копії заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 ; рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; надати письмове та обгрунтоване пояснення не зарахування періоду роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995 до страхового стажу позивача, а також фактичні та юридичні причини незарахування та незвернення відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо отримання відповідних документальних доказів на власну вимогу; вказати на який саме пункт, якої інструкції ведення трудових книжок покликається пенсійний орган у рішенні про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач 1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.08.2022 (а.с.28-31). Так, у відзиві за №0900-0902/7/429 від 09.03.2022 представниця відповідача вказала, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з огляду на таке. Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком. Однак згідно поданих позивачем документами страховий стаж становить 21 рік 08 місяців 19 днів. До страхового стажу не враховано період з 09.04.1980 по 13.02.1995, оскільки дата заповнення трудової книжки 06.04.2004, а запис №1 зроблено 09.04.1980, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

17.08.2022 на адресу суду надійшло клопотання №0900-0902-7/27816 від 15.08.2022 Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області про залучення співвідповідача у справі №300/3024/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, позаяк саме останнім прийняте оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності (а.с.41-42).

Ухвалою суду від 19.08.2022 залучено до участі у справі №300/3024/22 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (надалі, також - відповідач 2, Головне управління ПФУ у Волинській області), постановлено розгляд справи розпочати спочатку (а.с.46-49).

Відповідач 2, 08.09.2022 скерував суду відзив на адміністративний позов №0300-0902-7/29926 від 01.09.2022. Вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також - Інструкція), що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника, відомості про роботу, переведення і звільнення з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів (наказів, розпоряджень). Записи виконуються акуратно. Запис про звільнення завіряється печаткою. Відповідно до пункту 2.2. Інструкції вперше заповнює трудову книжку власник або уповноважений ним органах не пізніше від тижневого строку з дня прийняття працівника або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо- кваліфікаційному рівні, на стажування. На першій сторінці трудової книжки працівника, який уперше став до роботи, зазначаються такі основні відомості: прізвище, ім`я, по батькові, які записуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження; дата народження, яка записується на підставі паспорта або свідоцтва про народження; дата заповнення трудової книжки. Після того, як зазначені відомості внесені проставляється підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, потім відбиток печатки підприємства, установи, організації, де вперше заповнювалася трудова книжка.

Дата заповнення трудової книжки Позивача зазначена 6 квітня 2004 року, а перший запис про роботу 09.04.1980. Таким чином, трудова книжка ОСОБА_1 заповнена не коректно з порушенням Інструкції та відповідно на підставі цього документу не можна встановити страховий стаж позивача.

Згідно пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи вищенаведене позивачу зараховано до страхового стажу періоди роботи на підставі відомостей Державного реєстру, який є єдиним джерелом про наявність та періоди, за які було сплачено страхові внески.

Згідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2021 року - по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Страховий стаж ОСОБА_1 склав 21 рік 7 місяців 27 днів.

Оскільки на час досягнення пенсійного віку у позивача був відсутній необхідний страховий стаж, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - немає законних підстав (а.с.57-60).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.

Як свідчить запис у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 06.04.2004 (а.с.10), 09.04.1980 прийнята на роботу в ш/у "Жовтневе" в/о Макіїввугілля", 01.08.1983 переведена техніком-картографом, звільнена 13.02.1995 за власним бажанням.

З метою призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 19.05.2022 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії.

В результаті розгляду поданої заяви Головне управління ПФУ у Волинській області прийняло рішення від 26.05.2022 №45 про відмову в призначенні пенсії, мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.16, 37, 66).

Не погоджуючись із діями відповідача 2 щодо незарахування до страхового стажу роботу в ш/у "Жовтневе" в/о Макіїввугілля" у період з 09.04.1980 по 13.02.1995, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі також, Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З огляду на зміст вказаних вище положень Закону №1058-IV, позивач має право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Таким чином для призначення позивачу пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 28 років.

ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком досягла віку 60 років.

Щодо наявності в позивача страхового стажу не менше 28 років, то суд вказує на таке.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (в чинній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі, також - Порядок 637). Згідно з пунктом 1 Порядку 637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку 637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач працювала: з 09.04.1980 по 13.02.1995 на посаді робочої маркшейдерського відділу та техніком- в ш/у "Жовтневе" в/о Макіїввугілля" (а.с. 10).

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській від 26.05.2022 №45 до страхового стажу позивача не врахований період роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995, оскільки дата заповнення трудової книжки 06.04.2004, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 29.07.1993 №58.

Однак, судом встановлено, що Інструкція на яку посилається відповідач не стосується спірних правовідносин, так як на час оформлення та здійснення оскаржуваного запису в трудовій книжці позивача її не було прийнято, а основним документом щодо ведення обліку, оформлення та зберігання трудових книжок - Закон №1058-IV.

Порядок ведення трудових книжок, за частину спірного періоду трудового стажу позивача, був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 за №162 (надалі по тексту також - Інструкція №162), положення якої діяли і врегульовували відповідні відносини до 29.07.1993.

З наведеного слідує, що Інструкціями №162 і №58 встановлено відповідний порядок оформлення трудової книжки, внесення до трудової книжки записів про роботу, а також спосіб занесення відомостей про виправлення невірних чи недійсних даних. Закреслення та/або виправлення (підтирання, повторне наведення цифр і букв для зміни їх первинного змісту) раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

З наявних у матеріалах справи копій трудової книжки позивача судом встановлено, що запис оспорюваного періоду роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995 виконано належним чином, відповідно до Закону №1058-IV, жодних виправлень, пошкоджень не містить. Вказаний запис про звільнення містить підпис відповідальної особи та відтиск печатки начальника відділу кадрів.

Також суд звертає увагу на те, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Так, Верховний Суд в постанові від 19.12.2019 за результатом розгляду справи №307/541/17 зазначив, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначені періоди.

Тобто недоліки записів у трудовій книжці та не підтвердження сплати страхових внесків не можуть бути підставою для неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідного стажу позивача.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Управління Пенсійного Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Порядку №637 лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком №637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018 у справі №559/484/17 та від 07.11.2019 у справі №686/19477/16.

Таким чином відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про період роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача страхового стажу за оскаржуваний період роботи. Проте відповідач не вчинив жодних дій. Доказів протилежного суду не подав.

Отже, суд вважає, що в спірній ситуації, за наявності в трудовій книжці чітких та однозначних записів про період роботи з 09.04.1980 13.02.1995, скріплених підписом та печаткою відповідальної посадової особи роботодавця. Вказане вище порушення роботодавцем вимог щодо заповнення трудової книжки позивача судом не вбачається, та не може позбавляти позивача права на зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Абзацом 1 статті 1 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами пункту 1 абзацу 2 статті 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяць сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В свою чергу, відповідно до пункту а) абзацу 1 статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною 1 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Норма пункту а) частини 3 цієї ж статті Закону №1788-XII говорить про те, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону №1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствами-страхувальниками свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків. Отже, відсутність відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України в оспорюваних позивачем періодах не може бути підставою для не зарахування до загального стажу ОСОБА_1 цих періодів роботи.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

З огляду на встановлені судом обставини щодо подання позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області разом із заявою вичерпного переліку необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою пенсійного забезпечення.

Однак, позивач, згідно прохальної частини позовної заяви, просить зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 08.04.1980 по 13.09.1995, що суперечить записам трудової книжки, позаяк судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посадах робочої маркшейдерського відділу та техніком-картографом в ш/у "Жовтневе" в/о Макіїввугілля" з 09.04.1980 по 13.02.1995, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Помилковим, також, є покликання позивача призначити пенсію згідно статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, яка визначає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян, право на призначення дострокової пенсії за віком. Позивачем не наведено будь-яких аргументів та не подано жодних належних та допустимих доказів щодо віднесення ОСОБА_1 та право на призначення пенсії згідно статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, наявний у позивачки стаж роботи відповідає всім критеріям, необхідним для призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону №1058-ІV.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії 19.05.2022 і зазначена заява була подана на розгляд до сервісного центру ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивачки, слід зобов`язати саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області врахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995, призначити та здійснити позивачці виплату пенсії за віком з 19.05.2022.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення частково.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а позивач згідно квитанції №0.0..1 від 15.07.2022 підтвердила сплату судового збору у сумі 992,40 грн, суд робить висновок про відшкодування на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн пропорційно з Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області та Головного управління ПФУ у Волинській області.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частиною 3 статті 134 цього Кодексу для цілей витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2).

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Куцим О.С. суду надано: копію договору про надання правничої допомоги №042 від 11.07.2022, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 11.07.2022, акт здачі-приймання виконаних робіт №1 від 25.07.2022, квитанція про сплату грошових коштів №004/2022 від 25.07.2022.

Згідно акта здачі-приймання виконаних робіт №1 до договору про надання правничої допомоги №042 від 11.07.2022 розмір винагороди становить 3000,00 грн. Розрахунок розміру винагороди за надані послуги адвоката складено на підставі наступного обсягу наданих послуг з визначеною вартістю, а саме: 1000,00 грн (3 год.) - вивчення законодавства України, судової практики та консультація клієнта з приводу визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (зарахувати страховий стаж); 2000,00 грн (4 год.) - складання позовної заяви про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (зарахувати страховий стаж).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, часткове задоволення позову, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3000,00 грн є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Отже, беручи до уваги принцип співмірності, а також виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, суд вважає, що співмірними і обґрунтованими є витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що за наслідками розгляду справи №300/3024/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 09.04.1980 по 13.02.1995 та призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців буд. 15, м. Івано-Франківьк, 76018) врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) період роботи в ш/у "Жовтневе" в/о Макіїввугілля" на посадах робочої маркшейдерського відділу та техніком-картографом з 09.04.1980 по 13.02.1995 та призначити пенсію за віком з 19.05.2022, здійснити нарахування та виплату пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців буд. 15, м. Івано-Франківьк, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ - 13358826, вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців буд. 15, м. Івано-Франківьк, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ - 13358826, вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20551088, вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (код ЄДРПОУ - 13358826, вул. Кравчука, 22 В, м. Луцьк, 43026).

Суддя Главач І.А.