Справа № 420/14596/20
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

18.12.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму 1 389 227 грн. 40 коп. (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять сім гривень сорок копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що старший лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 з 16.01.2017 р. При цьому, відповідач недбало виконував свої службові обов`язки.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2020 р. № 107 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно виявленої нестачі речового майна в частині. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 р. № 58 «Про результати службового розслідування» (зі змінами (наказ командира військової частини НОМЕР_5 вiд 13.07.2020 р. № 72 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 року № 58") занести до книги стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_5 та утримати з старшого лейтенанта ОСОБА_2 суму нестачі в розмірі 1409944 грн. 41 коп.

Відповідач зазначив, що відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_6 за старшим лейтенантом ОСОБА_1 є заборгованість на суму 1389227 грн. 40 коп., яка не погашена у добровільному порядку після звільнення даного військовослужбовця з лав Збройних Сил України.

Наявна заборгованість відповідача перед Військовою частиною НОМЕР_1 , яка не погашена у добровільному порядку після звільнення, стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального провадження.

До суду 09.02.2021 року надійшов відзив, відповідно до якого ОСОБА_1 позов не визнає та заперечує проти його задоволення.

Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач зазначив, що в Актi службового розслідування не зазначено, на підставі чого відбувалося передача речового складу прапорщиком ОСОБА_3 , який здавав посаду прапорщику ОСОБА_4 , який надалі здав посаду прапорщику ОСОБА_5 та не надано доказів того, що відповідач знав про цю передачу. На думку відповідача, його мали ознайомити з відповідними наказами про призначення та прийняття посад з відповідними інвентаризаційними відомостями, де зазначаються надлишки та нестачі, згідно до Закону.

Крім того, як зазначив відповідач, вiдсутнi докази його самоусунення від ведення обліку по його недисциплінованості та не виконання своїх службових обов`язків (матеріали службових розслідувань та приказів про дисциплінарну відповідальність), того, що відповідач особисто ніс відповідальність за зберігання матеріальних засобів, відповідно до обов`язків начальника складу частини (наказу про виконання обов`язків начальника складу). Відповідач зазначив, що так як він займав посаду начальника речової служби, це не входило до його службових обов`язків. Вважає, що зазначене службового розслідування стосується матеріально-відповідальної особи - начальника речового складу зводу матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який при здачі посади не підтвердив данні інвентаризаційної комісії, нестачу на речовому складі у сумі 1 409 944,41 грн. шляхом не підписання акту прийому-передачі речового складу с частини в/ч НОМЕР_7 .

Також, у відзиві зазначено, що обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які дані бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності та ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Відповідач зазначив, що результати службового розслідування проведені неналежним чином, так відсутні підписи: ОСОБА_1 у довідці розрахунку нестачі речового майна в/ч НОМЕР_7 виявленого станом на 29.02.2020 року; в акті прийому-передачі речового складу в/ч НОМЕР_7 станом на 02.03.2020 року голови комісії старшого лейтенанта ОСОБА_6 та матеріально відповідальної особи, вiдповiдно до змісту, мали бути підпис та прізвище - ОСОБА_3 , вiдповiдно до акту матеріально - відповідальної особи начальника речового складу, прапорщика ОСОБА_3 ; в розписці від 02.03.2020р. відповідача та ОСОБА_3 .

Таким чином, на думку відповідача, позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою та вина в завданні шкоди.

23.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає аргументи відповідача необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи.

Так, щодо позиції відповідача про те що він не є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , позивач зазначає, що до позову додані витяги з наказів командира частини НОМЕР_1 №3-PC, №109 про зарахування та виключення зі списків особового складу. При цьому, сам же відповідач і спростовує свої слова подальшою позицією, а саме підтверджує що він проходив військову службу у НОМЕР_1 так як був виключений зі списків особового складу 22.05.2020 року.

На спростування тверджень відповідача щодо обов`язків начальника складу представник позивача аргументує наступним.

Згідно "Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" затвердженим наказом Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 року начальники складів частини відповідають за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів, за підтримку внутрішнього порядку, санітарний та протипожежний стан на складах. Вони підпорядковані відповідним начальникам служб частини, а з питань бойової підготовки, виконання розпорядку дня та внутрішнього порядку - командиру взводу тилового забезпечення частини. Начальник речової служби частини відповідає: за забезпечення частини речовим та господарським майном за нормами постачання, за утримання та зберігання його у порядку та справності; за лазнево-пральне обслуговування частини, індивідуальне припасування обмундирування та взуття особовому складу; за бойову підготовку і виховання підлеглого йому особового складу, військову дисципліну.

У відповідь на твердження відповідача про відсутність доказів про самоусунення відповідача від ведення обліку по його недисциплінованості та не виконання своїх службових обов`язків, позивач посилається на пояснення посадових осіб, які долучені до акту службового розслідування.

Крім того, щодо твердження відсутності будь-яких даних бухгалтерського обліку, позивач звертає увагу на наявність в матеріалах службового розслідування та в додатках до позовної заяви № 7 довідки розрахунку речового майна. У свою чергу, підставою стягнення коштів є наказ командира, який видається за результатами службового розслідування, отже стягнення коштів не є незаконним та безпідставним, як це зазначив відповідач у відзиві на позов.

На підставі викладеного, позивач просить визнати аргументи відзиву необґрунтованими та безпідставними та задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року по справі №420/14596/20 закрито провадження у справі за адміністративною позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданої шкоди та роз`яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного від 02.09.2021 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційної скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року по справі №420/14596/20.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022 року по справі №420/14596/20 касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено, ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2021 року скасовано, а справу направлено до П`ятого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022 року задоволено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі №420/14596/20, адміністративну справу №420/14596/20 направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, зазначивши, що даний спір є публічно-правовим та повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

05.07.2021 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та за результатами автоматичного розподілу справ між суддями була передана для розгляду судді Радчуку А.А.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року прийнято справу та призначено до розгляду в порядку загального провадження, а також призначено підготовче засідання.

Заяв по суті під час перебування справи на розгляді у судді Радчука А.А. від учасників справи не надходило.

Відповідач у судові засідання ані підготовчого провадження, ані розгляду справи по суті не з`являвся.

Суд неодноразово повідомляв відповідача щодо дати, часу та місця розгляду справи засобами телефонного зв`язку за номером телефону відповідача, електронної пошти на адресу представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що представляв інтереси останнього під час первинного розгляду справи, а також шляхом розміщення оголошень про виклик до суду ОСОБА_1 на офіційному веб-порталі Судова влада України.

27.07.2022 року до суду з невідомої адреси ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , відправник ОСОБА_7 ) надійшов електронний лист з вкладенням (без електронно-цифрового підпису), в якому зазначено наступне: «З метою не піддавання свого життя та здоров`я небезпеці я не можу з`явитись до суду з метою розгляду справи №420/1459/20 відносно персони ОСОБА_1 , бенефіціаром, вигодонабувачем, вигодоутримувачем якого я є».

29.07.2022 року у відповідь на електроннйи лист з повісткою про виклик до суду з електронної адреси представника відповідача надійшло повідомлення, що на теперішній час у адвоката О. Старенкова з ОСОБА_1 будь-які договірні відносини відсутні, зв`язок з ним відсутній.

Крім того, копія ухвали від 11.07.2022 року про прийняття до провадження, а також повістки про виклик до суду направлялись відповідачу на його поштову адресу, проте до суду повернулись поштові відправлення, що не вручені адресату з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою» 23.08.2022 та 16.09.2022.

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Ухвалою суду від 06.09.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.09.2022 року.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, та у зв`язку з відсутністю потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 20.09.2022 року, продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_8 від 04.01.2017 на підставі пунктів 16, 18, 23 та 83 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року та призначений на посаду начальника речової служби тилу наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_8 (по особовому складу) №3-РС від 16.01.2017 року.

03.02.2020 р. між командиром військової частини НОМЕР_1 та старшим лейтенантом ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно якого останній взяв на себе повну відповідальність за забезпечення цінності та якості довірених йому військовою частиною НОМЕР_1 матеріальних цінностей та взяв наступні зобов`язання:

a) добросовісно та бережливо ставитись до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей військової частини НОМЕР_1 і вживати заходів для відвернення шкоди;

б) своєчасно подавати командуванню військової частини НОМЕР_1 про всі обставини, що загрожують забезпеченню цілісності та можливості ушкодження довірених йому матеріальних цінностей,

в) вести облік, складати і надавати в установленому порядку документацію та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей;

г) брати участь у інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.

Зазначеним договором також встановлено, що у випадку незабезпечення з провини військовослужбовця цілісності, якості або псування довірених йому матеріальних цінностей визначення розміру шкоди, заподіяної військовій частині НОМЕР_1 , її повернення виконуються згідно з діючим законодавством.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2020 року №43, при прийому тимчасово, посади начальника речового складу, виявлена нестача речового майна в частині.

З метою приведення обліку майна в належний стан Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №107 від 27.04.2020 року «Про призначення службового розслідування» визначено начальнику речової служби військової частини НОМЕР_1 занести втрачене майно речової служби в сумі 1 409 944 грн.41 коп. (один мільйон чотириста дев`ять тис. дев`ятсот сорок чотири тисячі грн. 41 коп.) в книгу втрат та нестач речової служби та списати нестачу з книг основного та бухгалтерського обліку речової служби. Старшому лейтенанту ОСОБА_8 провести адміністративне розслідування з метою виявлення причин знайдених порушень та винуватих у цьому осіб.

За результатами адміністративного розслідування офіцером групи сил підтримки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_9 складено Акт службового розслідування.

Відповідно висновків зазначеного Акту встановлено, що інвентаризація речового складу військової частини НОМЕР_1 проводилась формально з порушенням законодавства. Документів на відсутнє майно речової служби не має, вбачається бездіяльність начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 .

Під час перевірки речової служби встановлено, облік і звітність у встановленому порядку не проводилась (відсутній), щомісячно не проводились з підрозділами і підпорядкованим складом звірку облікових даних, інвентарне майно видавалось тa приймалось по накладним особисто військовослужбовцями. Начальником речової служби старшим лейтенантом ОСОБА_10 контроль здійснювався не належним чином та без відповідних рішень, чим порушено вимоги п.77 Статуту внутрішньої служби ЗС України «організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку». Начальником речової служби старшим лейтенантом ОСОБА_10 порушено вимоги п.83 Статуту внутрішньої служби ЗС України «вести облік і складати звiтнiсть у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом полку звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку пiдроздiлiв вiдповiдно до своїх обов`язків iз складанням вiдповiдних актів», п.3.2.5 Наказу МОУ №300 від 16.07.97 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» «своєчасно витребувати тa організовувати одержання, зберігання та видачу підрозділам частини речового та господарського майна», «слідкувати за правильним використанням, зберіганням та обліком речового, господарського, культурно-освітнього майна У підрозділах і на складі частини», «не менше одного разу на два місяці перевіряти, вiдповiдно до облікових даних частин, наявність, стан, категорію та комплектність речового і господарського майна у підрозділах та на складi частин, а також умови його зберігання».

Актом службового розслідування також встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_11 порушив вимоги контракту, а саме:

- знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку Контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України;

- добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати підпорядкованим особовим складом, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою внучку і майстерність, досягати позитивних результатів з бойової, мобілізаційної фізичної підготовки.

На підставі викладеного, запропоновано, серед іншого, за порушення вимог п.11, 12 Статуту внутрішньої служби ЗС України, п.3.2.5 Наказу МОУ №300 від 16.07.97 «Про затвердження Положення про Військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», начальника речової служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну державі притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, з урахуванням кратного співвідношення до вартості майна, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880; Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби занести в книгу стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та утримувати з старшого лейтенанта ОСОБА_2 суму нестачі з урахуванням кратності 4 158 896,11 коп. (чотири мільйона сто п`ятдесят вісім тис. вісімсот дев`яносто шість грн. 11 коп.) з усіх видів грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.05.2020 року №58 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог п.11, 12 Статуту внутрішньої служби ЗС України, п.3.2.5 Наказу МОУ №300 від 16.07.97 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», начальника речової служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну державі притягнути до повної матерiальної відповідальності у розмiрi заподіяної шкоди, з урахуванням кратного співвідношення до вартості майна, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880; Помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби занести в книгу стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та утримувати з старшого лейтенанта ОСОБА_2 суму нестачі з урахуванням кратності 4158896,11 коп. (чотири мільйона сто п`ятдесят вісім тис. вісімсот дев`яносто шість грн. 11 коп.) з усіх видів грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.07.2020 року №72 внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 року №58. Так, з урахуванням внесених змін, пункти 3,4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 року №58 викладені у наступній редакції:

3. За порушення вимог п.11,12 Статуту внутрішньої служби 3C України, п.3.2.5. Наказу МОУ № 300 від 16.07.97 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», начальника речової служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 за шкоду заподіяну державі притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди.

4. TBO помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи-началальника служби військової частини НОМЕР_1 занести до книги стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_7 та утримати з старшого лейтенанта ОСОБА_2 суму нестачі в розмірі 1 409 944 грн. 41 коп. (один мільйон чотириста дев`ять тис. дев`ятсот сорок чотири грн. 41 коп.) з усіх видів грошового забезпечення.

Зазначені зміни внесені у зв`язку з прийняттям 03.10.2019 року Закону України № 160 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державному майну під час виконання службових обов`язків. Враховуючи зміни, які прийняті у вищевикладеному законі, при притягнені військовослужбовців до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державному майну під час виконання службових обов`язків застосовується кратність виключно до озброєння та боєприпасів до неї.

Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.04.2020 року №115 старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «й» пунктом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №109 від 22.05.2020 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника речової служби тилу виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_9 за старшим лейтенантом ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 1 389 227 грн. 40 коп., яка не погашена у добровільному порядку після його звільнення з лав Збройних Сил України.

З огляду на невідшкодування ОСОБА_1 у добровільному порядку грошових коштів у розмірі 1389227 грн. 40 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 65 Конституції України, громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 року №548-XІV (надалі - Статут).

Згідно з вимогам статті 127 Статуту, солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 року №1075-XIV (надалі - Закон №1075-XIV).

Згідно статті 1 Закону №1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Стаття 3 Закону №1075-XIV передбачає, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.

Згідно статті 7 Закону №1075-XIV, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Згідно статті 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно статей 26-27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначаються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (надалі - Закон №160-IX).

Відповідно до ст. 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, серед іншого: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2020 року між командиром Військової частини НОМЕР_1 та старшим лейтенантом ОСОБА_1 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Стаття 8 Закону №160-IX визначає порядок проведення службового розслідування.

Крім цього, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Суд зазначає, що загальні норми підстав, порядку та результатів проведення службового розслідування Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України відповідають положенням статті 8 Закону №160-IX.

Так, відповідно зазначеної норми посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ (стаття 14 Закону №160-IX).

Як встановлено судом, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №107 від 27.04.2020 року «Про призначення службового розслідування» наказано провести адміністративне розслідування з метою виявлення причин знайдених порушень та винуватих у цьому осіб по факту виявленої нестачі речового майна. За результатами проведення розслідування складено Акт службового розслідування, який було подано командиру військової частини НОМЕР_1 на розгляд.

На підставі Акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано Наказ №58 від 22.05.2020 року про притягнення ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну державі, до повної матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди.

Також, з урахуванням змін до вищезазначеного наказу (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2020 р. № 72 "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 року № 58") зобов`язано помічника командира військової частини з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби занести до книги стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та утримати з старшого лейтенанта ОСОБА_1 суму нестачі в розмірі 1 409 944 грн. 41 коп.(один мільйон чотириста дев`ять тис. дев`ятсот сорок чотири грн. сорок одну коп.) з усіх видів грошового забезпечення.

З огляду на викладене, службове розслідування проведено відповідно до вимог діючого законодавства, за результатами якого видано наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Суд звертає увагу, що доказів оскарження наказу про притягнення до матеріальної відповідальності відповідачем до суду не надано. Проте законодавством передбачено право військовослужбовця оскаржити даний документ старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Разом з цим, згідно статті 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.04.2020 року №115 старшого лейтенанта ОСОБА_1 звільнено у запас, проте у добровільному порядку ним не було відшкодовано завдану державі шкоду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь військової частини НОМЕР_1 суми заподіяної шкоди.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду справи за старшим лейтенантом ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 1 389 227 грн. 40 коп. Зазначене підтверджується витягом з книги грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_9 .

Інших доказів щодо погашення бергу відповідачем до суду не надано.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо неповноти та недоказанності службового розслідування, а також проведення його неналежним чином, оскільки результати службового розслідування не є предметом розгляду даної справи. Докази оскарження Наказу від 22.05.2020 року №58 «Про результати службового розслідування», яким притягнуто відповідача до матеріальної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про погодження відповідача з висновками проведеного службового розслідування.

Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму 1 389 227 грн. 40 коп.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги належать до задоволення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

В силу приписів ч.2 ст.139 КАС України, за відсутності залучення по вказаній справі свідків та проведення експертиз, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про відшкодування завданої шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 1 389 227 грн. 40 коп. (один мільйон триста вісімдесят дев`ять тисяч двісті двадцять сім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Радчук А.А.