Справа № 629/1396/22
Суддя: КАРАЩУК Т. О.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 629/1396/22
Провадження№2-а/629/13/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2022 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області, в складі: головуючого суді Каращука Т.О., за участі секретаря судових засідань Коваленко О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, треті особи: Лозівський РВП ГУНП в Харківській області, поліцейський Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Замай Микола Миколайович про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Смірнова Н.А. звернулася до суду з уточненим позовом про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, посилаючись на те, що 26 серпня 2022 року поліцейським Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Замаєм М.М. винесено у відношенні ОСОБА_1 постанову серії БАВ №078861 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. У відповідності до постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 гривень. З вказаною постановою ОСОБА_1 категорично не погоджується, так як він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а самим працівником поліції було грубо порушено його права та порядок розгляду справи за даним фактом. В зв`язку з чим представник позивача просить скасувати постанову від 26 серпня 2022 року серії БАВ №078861 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Понесені судові витрати стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 12.10.2022 року позов ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами ст. 286 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смірнова Н.Ю. в судове засідання не з`явилися, 19.10.2022 представник позивача через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі її довірителя, уточнені позовні вимоги підтримують та полягають на їх задоволенні в повному обсязі. Крім того зазначила, що остаточний розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв`язку зі зверненням до суду з вказаним позовом та які просить стягнути з відповідача, складає: 496,20 гривень витрати по сплаті судового збору, 2500,00 гривень витрати на професійну допомогу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився надав відзив, в якому просив провести розгляд справи за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Харківській області. У відзиві представник зазначив, що оскаржувану постанову серії БАВ №078861 від 26.08.2022 року вважає законною та обґрунтованою, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи Лозівського РВП ГУНП в Харківській області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Письмові пояснення щодо позову не надав.

Третя особа поліцейський Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Замай М.М. в судове засідання не з`явився, проте надав письмові пояснення щодо позову, в яких зазначив, що близько 19 години 30 хвилин поліцейські отримали інформацію від поліцейського Лозівського РВП сержанта поліції Євгена Гончарова, який став свідком порушення ПДР України з боку водія ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 на проспекті Перемоги м. Лозова Харківської області, який порушив п.10.4 ПДР України, а саме правила маневрування на проїзній частині. Так, ним та поліцейським СРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Кемарським В. було здійснено виїзд на місце вчинення правопорушення ОСОБА_1 . Прибувши за вказаним місцем, а саме проспект Перемоги біля будинку 41 м. Лозова Харківської області ними був виявлений водій вищевказаного автомобіля, у якого під час розмови були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння. На їх вимогу згідно п. 2.1 та 2.4 ПДР України, чоловік не пред`явив водійського посвідчення та будь-якого іншого документу, який посвідчував би його особу, тож було вирішено доставити даного чоловіка до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області для встановлення анкетних даних. Працівниками поліції було перевірено за інформаційними базами чи наявні документи, які б підтверджували право керування транспортним засобом, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак жодної інформації про їх отримання не було. Тому 26.08.2022 року ним було розглянуто справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та винесено постанову серії БАВ №078861. Дані дії були зафіксовані на нагрудну службову бодікамеру 336.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку

Зі змісту оскаржуваної постанови серії БАВ № 078861 від 26 серпня 2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 26 серпня 2022 року о 18-40 годині в м. Лозова, проспект Перемоги, громадянин ОСОБА_1 керував авто ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_2 без відповідної на це категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Згідно з п.2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року (зі змінами) затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства (далі Положення).

Відповідно до п. 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається з ч. 1 ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Для підтвердження порушення вказаного у оскаржуваній постанові відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення чи пояснення очевидців даного правопорушення.

Натомість, жодних доказів: відеозапису, фото-фіксації моменту вчинення правопорушення водієм ОСОБА_1 , тобто керування автомобілем особою, яка не має права керування таким автомобілем, пояснень свідків чи очевидців тощо матеріали справи не містять, відсутні посилання на них і в оскаржуваній постанові серії БАВ №078861 від 26 серпня 2022 року.

Про відсутність доказів фіксування факту керування позивачем транспортним засобом при винесенні оскаржуваної постанови також вбачається з відзиву представника відповідача.

Крім того, у відзиві представник позивача посилається на те, що працівниками поліції було перевірено за інформаційними базами чи наявні документи, які б підтверджували право керування транспортним засобом позивачем, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак жодної інформації про їх отримання не було. Тому було вирішено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Натомість до матеріалів справи позивачем долучено ксерокопію посвідчення водія на право керування транспортними засобами категоріями В,С.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено ДВД Р-диск з матеріалами відеофіксації події.

Проте, суд при вирішенні справи не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував на імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зокрема у постанові від 05 березня 2020 року у справі № 607/7987/17 Верховний Суд вказує, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.

Водночас, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а.

Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Згідно п.3 ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч. 3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не доведена, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийняте з порушенням норм процесуального права, і за відсутності достатніх доказів про вчинення позивачем правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Що стосується вимог про розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку.

Так, ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №826/8107/16 (провадження №К/9901/26989/18).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 19 вересня 2022 року, Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2022 року від 19 вересня 2022 року, акт приймання виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2022 року, довідку-квитанцію від 12 жовтня 2022 року, яка свідчить про оплату послуг, пов`язаних із наданням правової допомоги в розмірі 2500 гривень.

Враховуючи, що позивачем надано належні докази на підтвердження оплати витрат на правову допомогу, вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2500 гривень підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 496,20 гривень.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у розмірі 496, 20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень.

Керуючись ст. ст.6, 9, 12, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, треті особи: Лозівський РВП ГУНП в Харківській області, поліцейський Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Замай Микола Миколайович про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову від 26 серпня 2022 року серії БАВ №078861 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496, 20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Криштопівка, Близнюківського району, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача адвокат Смірнова Наталія Андріївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000342 від 25 серпня 2021 року, адреса: Харківська область, м. Лозова, вул. Свято-Миколаївська, буд.11, офіс 5.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5.

Третя особа: Лозівський РВП ГУНП в Харківській області, місцезнаходження за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 7

Третя особа: поліцейський Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Замай Микола Миколайович, адреса: Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, буд. 7.

Суддя Тимур КАРАЩУК