Справа № 580/2789/22
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року справа № 580/2789/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Черкаській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління поліції охорони в Черкаській області (далі відповідач),якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час розрахунку при звільненні в сумі 299841 грн. 35 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач у день звільнення позивача зі служби своєчасно не виплатив йому грошову компенсація за невикористану відпустку за період проходження служби з 01.01.2017 по 15.01.2017, з 02.06.2017 по 31.12.2017, які на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №580/6558/21 виплачені позивачу лише 07.02.2022, тому позивач вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що із прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача індексацію грошового забезпечення, положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються. Також зазначено, що суд зобов`язаний у спірних правовідносинах застосувати критерії зменшення розміру відшкодування з огляду на співмірність.

Ухвалою суду від 27.09.2022 витребувано від Управління поліції охорони в Черкаській області завірену належним чином копію довідки про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми грошового забезпечення станом на день звільнення його зі служби та зупинено провадження в адміністративній справі до отримання від відповідача витребуваних документів.

Ухвалою суду від 27.10.2022 поновлено провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач у період з 07.11.2015 по 15.01.2017, а також у період з 02.06.2017 по 11.04.2018 проходив службу в Управлінні поліції охорони в Черкаській області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №580/6558/21, яке набрало законної сили 25.01.2022, зокрема, зобов`язано Управління поліції охорони в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за періоди проходження служби з 01.01.2017 по 15.01.2017 та з 02.06.2017 по 31.12.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

На виконання вказаного рішення суду від 23.12.2021 у справі №580/6558/21 відповідач нарахував та 07.02.2022 виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку за періоди проходження служби з 01.01.2017 по 15.01.2017 та з 02.06.2017 по 31.12.2017 у сумі 5651 грн. 10 коп.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористану відпустку за періоди проходження служби), звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ).

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі №806/889/17.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку №100 збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься вимушений прогул, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

За правилами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Із наданої позивачем до матеріалів справи довідки Управління поліції охорони в Черкаській області від 19.04.2018 №90 судом встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 313 грн. 97 коп. (18524 грн. 39 коп. (середнє грошове забезпечення за останні два календарні місяці перед звільненням позивача зі служби) / 59 (кількість днів) = 313 грн. 97 коп.).

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що позивач 31.08.2021 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом (справа №580/6558/21) до Управління поліції охорони в Черкаській області про стягнення грошового забезпечення за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи саме з дати звернення позивача до Черкаського окружного адміністративного суду (справа №580/6558/21) за захистом порушеного прав, тобто виникнення спору між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми, зокрема, з 31.08.2021, а не з дати звільнення зі служби, та до дня проведенням відповідачем із позивачем остаточного розрахунку - до 07.02.2022, тому позов в частині не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.04.2018 до 30.08.2021 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Оскільки період за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2021 (з моменту виникнення спору та звернення до суду із позовом щодо виплати позивачу грошового забезпечення за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) по 07.02.2022 становить 161 календарних днів, відтак сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за цей період становить 50549 грн. 17 коп. (313 грн. 97 коп. (середньоденний заробіток) х 161 днів затримки розрахунку при звільненні).

Суд зазначає, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця. Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Судом встановлено, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складає у сумі 55155 грн. 76 коп. (6135 грн. 76 коп. (грошове забезпечення при звільненні у сумі) + 42000 грн. (грошова допомога при звільненні) + 7020 грн. (компенсація за невикористану відпустку), отже виплачена компенсація за невикористану відпустку у сумі 7020 грн. - складає 12,7%, тому виходячи із критеріїв зменшення розміру відшкодування з огляду на їх співмірність суд дійшов висновку, що належна суми до виплати позивачу в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить у розмірі 6419 грн. 75 коп. (50549 грн. 17 коп. (сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2021 по 07.02.2022) х 12,7% (розмір своєчасно невиплаченої компенсації за невикористану відпустку від загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат).

Таким чином, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, тому суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні лише в сумі 6419 грн. 75 коп.

З огляду на вищезазначене, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Черкаській області щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 31.08.2021 по 07.02.2022.

Стягнути з Управління поліції охорони в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за час затримки розрахунку за період з 31.08.2021 по день фактичного розрахунку 07.02.2022 в сумі 6419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 75 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ