Справа № 280/5382/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 жовтня 2022 року Справа № 280/5382/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які полягають у відмові у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, починаючи з 06.07.2019, як такому, який має на день звільнення вислугу 25 років 05 місяців 04 дні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, починаючи з 06.07.2019 р., як такому, який має на день звільнення вислугу 25 років 05 місяців 04 дні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 по справі № 280/5541/21 ГУНП в Запорізькій області було складено та направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років. Відповідач листом від 29.06.2022 № 0800-0308-5/26433 повернув документи без реалізації та з підстав недостатності календарної вислуги на день звільнення і дійшов висновку про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років. 25.07.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років та листом від 12.08.2022 № 8392-7606/К-02/8-0800/22 відповідач повідомив, що підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26.09.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що календарна вислуга позивача відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області № 239 о/с від 04.07.2019 встановлена 21 рік 10 місяців 22 дні, чого недостатньо для призначення пенсії за вислугу років. Вважає свої дії правомірними та просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем 03.10.2022 до суду подано відповідь на відзив, де вказано про безпідставність твердження відповідача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років та просить позов задовольнити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24.11.1995 по 03.06.2004 проходив службу в Збройних Силах України.

З 01.07.2004 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

З 27.06.2017 до 05.07.2019 проходив службу в поліції.

У період з 01.07.2004 по 30.12.2008 позивач проходив службу на посадах, час служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця служби) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2001 р. №968-014 та наказів МВС України №018 від 28.08.2001, №593 дек від 28.05.2004.

У період з 30.12.2008 по 26.07.2011 позивач проходив службу на посадах у підрозділах боротьби з економічною злочинністю, час служби на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах (один місяць служби за півтора) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 р. №497 Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 та наказу МВС України від 20.07.2006 №722.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.07.2019 №239 о/с По особовому складу ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію, з 05.07.2019.

Як вбачається з вказаного наказу, вислуга років позивача, на день звільнення зі служби в поліції (05.07.2019), складає: календарна - 21 рік 10 місяців 22 дні; в пільговому обчисленні - 25 років 05 місяців 04 дні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 по справі № 280/5541/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 по справі № 280/5541/21 ГУ НП в Запорізькій області було складено та направлено до ГУПФУ в Запорізькій області подання та документи для призначення пенсії позивачу за вислугу років, однак відповідач листом від 29.06.2022 № 0800-0308-5/26433 повернув документи ГУНП в Запорізькій області на доопрацювання з підстав недостатності календарної вислуги позивача на день звільнення.

25.07.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років та листом від 12.08.2022 № 8392-7606/К-02/8-0800/22 відповідач повідомив, що підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

В силу положень пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» «д», «ж», «з» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Відповідно до частини 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Згідно з статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393, яка визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Верховний Суд у своїх постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.

У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393».

З матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення вислуга років позивача складала у пільговому обчисленні 25 років 05 місяців 04 дні, з урахуванням норм Порядку №393. Позивач звільнений зі служби 05.07.2019.

Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду щодо врахування до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як календарної, так і пільгової вислуги, суд зазначає, що маючи на час звільнення зі служби станом на 05.07.2019 вислугу років у пільговому обчисленні 25 років 05 місяців 04 дні, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Щодо дати з якої повинна бути призначена пенсія позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 1 ч. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як вже було зазначено, згідно з Наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.07.2019 №239 о/с По особовому складу ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліцію, з 05.07.2019.

Згідно ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного Фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення. Згідно ст. 50 ч. З Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Тобто пенсія підлягає призначенню з 27.06.2021 року (не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією), оскільки подання на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/5541/21 ГУ НП в Запорізькій області датоване 27.06.2022 роком, що позивачем не заперечується.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року ОСОБА_1 з 27.06.2021 року виходячи з вислуги років - 25 років 05 місяців 04 дні.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представником позивача у позові заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду подано: детальний опис наданих послуг за договором №3008/1980 від 30.08.2022 р.; копію договору про надання правової допомоги №3008/1980 від 30.08.2022 р.; копію Додатку №1 від 30.08.2022 р. до договору №3008/1980 від 30.08.2022 р.; копія акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.09.2022 р.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №489 від 15.09.2022 р.; копію Додатку №2 від 29.09.2022 р. до договору №3008/1980 від 30.08.2022 р.; копію акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 03.10.2022 р.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру №491 від 04.10.2022 р.; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги позивачу серії АР №1026747 від 30.08.2022 р.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001559 від 09.02.18 р.

В Акті прийому-передачі наданих послуг №1 від 12.09.2022 зазначено: «…Підготовка адміністративного позову до Запорізького окружного адміні стративного суду (позов Клієнта до ГУ ПФУ в Запорізькій області про визнання його дій протиправними та зобов`язання його призначити Клі єнту пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 06.07.2019 р., як такому, який має на день зві льнення вислугу 25 років 05 місяців 04 дні)…»

В Акті прийому-передачі наданих послуг №2 від 03.10.2022 зазначено: «…Підготовка відповіді на відзив ГУ ПФУ в Запорізькій області по справі №280/5382/22….»

Судом прийнято до уваги, що така категорія адміністративних справ є пошириною, а, отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

Заявником документально та нормативно не обгрунтовано кількість витраченого часу щодо надання професійної правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначалось вище, чинне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. є не обґрунтованими та не можуть бути стягнуті на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На думку суду, з урахуванням вимог ч.5 ст.134 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу лише у сумі 1500 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 134, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які полягають у відмові в призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року ОСОБА_1 з 27.06.2021 року виходячи з вислуги років - 25 років 05 місяців 04 дні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Задовольнити частково заяву представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень (відповідача) судових витрат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн. 00 коп.

В іншій частині заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 жовтня 2022 року.

Суддя А.В. Сіпака