Справа № 520/18515/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 р. Справа № 520/18515/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.11.2021 року у справі № 520/18515/21

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Харківській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради, в якому просило суд:

- стягнути до бюджету України кошти у розмірі 444 853,00 гривень у рахунок погашення податкового боргу з Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради, код в , місцезнаходження: вул. Жовтнева, буд. 81, м. Балаклія, Харківська область, 64200 з усіх відкритих розрахункових рахунків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року у справі № 520/18515/21 адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради до бюджету України суму податкового боргу в загальному розмірі 444 853,00 грн. з усіх відкритих розрахункових рахунків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року у справі № 520/18515/21 змінити, а саме вказати спосіб стягнення податкового боргу з відповідача за рахунок готівки.

В резолютивні частині вказати: «Стягнути до бюджету України кошти у розмірі 444 853,00 грн. у рахунок погашення податкового боргу з Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради, код в , місцезнаходження: вул. Жовтнева, буд. 81, м. Балаклія, Харківська область, 64200 за рахунок готівки».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що під час складання позовної заяви ним було допущено описку в прохальній частині позову, та помилково зазначено спосіб стягнення податкового боргу з відповідача - з усіх відкритих розрахункових рахунків. Водночас назва позовної заяви та її зміст стосувалися стягнення податкового боргу саме за рахунок готівки.

Посилаючись на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх обставин справи, та не звернуто уваги на те, що позовна заява стосувалася стягнення податкового боргу за рахунок готівки, наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідач Комунальне підприємство «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради має податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 444 853,00 грн., що виник на підставі несплачених зобов`язань за: податковою декларацією з податку на додану вартість від 19.04.2021 року № у розмірі 223 274,00 грн., та податковою декларацією з податку на додану вартість від 14.05.2021 року № у розмірі 221 579,00 грн.

Податковим органом засобами поштового зв`язку відповідачеві була направлена податкова вимога форми «Ю» № 125 від 24.11.2011 року на суму 2497,77 грн. Податкова вимога відповідачем не оскаржена.

Згідно виписок з інтегрованої картки платника податків у відповідача наявна несплачена сума податкового боргу 444 853,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у Комунального підприємства «Балаклійський Житлокомунсервіс» Балаклійської міської ради утворилась податкова заборгованість у розмірі 444 853,00 грн., яка не сплачена та підлягає стягненню, як законна та обґрунтована.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно вимог підпункту 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами п.п. 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.

Згідно п.п. 41.1.1 п. 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

У відповідності до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до абзацу першого пункту 95.3 статті 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.4 ст. 95 ПК України також передбачено, що контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення (п. 95.5 ст. 95 ПК України).

Таким чином, нормами статті 95 Податкового кодексу України надано повноваження податковому органу обирати шляхи погашення податкового боргу, визначаючи які частини (суми) від загального розміру податкового боргу слід стягнути як з рахунків платника податків у банках, так і за рахунок готівки, що належить платнику податків.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом у постанові від 01.06.2021 року у справі № 802/1176/17-а.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, єдиною підставою оскарження рішення суду першої інстанції, є незгода позивача із задоволенням судом у повному обсязі заявлених позовних вимог з обраним податковим органом способом (шляхом) погашення податкового боргу - стягнення коштів з усіх відкритих розрахункових рахунків відповідача.

Такі доводи апеляційної скарги обґрунтовані допущенням позивачем описки в прохальній частині позову.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому не надає оцінку судовому рішенню в частині, яка не оскаржується.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за правилами ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 317 КАС України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (ч. 3 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

При цьому, колегія суддів зазначає, що за правилами ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Розгляд судом апеляційної інстанції позовних вимог, що не були заявлені в суді першої інстанції не відповідає не лише правилам ст. 308 КАС України, але й вимогам статті 47 КАС України, яка надає позивачу право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах заявлених позивачем позовних вимог, або порушення норм процесуального права які б призвели до неправильного вирішення справи, та таких, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Жодних вагомих підстав для скасування рішення суду першої інстанції, або його зміни, апеляційна скарга не містить.

Самі лише доводи позивача про допущення ним описки в позовній заяві не можуть бути підставою для скасування судом апеляційної інстанції судового рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року у справі № 520/18515/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко