Справа № 331/2939/22
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 331/2939/22
Провадження № 2-а/331/39/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

за участю секретаря : Федорової К.Д.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.09.2022 р. звернувся до суду з вказаним позовом про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23.08.2022 року серії ПН МЗП 002241.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.08.2022 року начальником Олександрівського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Грінченко Валентиною Володимирівною стосовно нього винесена постанова про накладання адміністративного стягнення серія ПН МЗП 002241, якою, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040,00 грн.

Постанова була прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗП 002206, який 23.08.2022 року стосовно нього був складений заступником начальника Олександрівського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Рихловим Євгеном Ігоровичем. Копії цих документів були видані йому на руки 26.08.2022 року.

Відповідно до постанови, правопорушення полягає у тому, що: «виявлений громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в семиденний строк після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 територію України не покинув та з 06.07.2022 року перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду після закінчення встановленого терміну перебування в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 ».

Відповідач вважає, що викладені відомості є порушенням п.67 Порядку, затвердженого ПКМУ №322 від 25.04.2018.

Позивач вказує на те, що протягом червня 2022 року він неодноразово звертався як до відповідача, так до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з пакетом документів для обміну посвідки, адже, зважаючи на вищевикладені вимоги Порядку №322, тільки уповноважений працівник може прийняти документи, а він навіть не мав право направити їх поштою, але, співробітники відмовлялись прийняти та оформити анкету-заявку разом із документами, пропонуючи зайти пізніше, оскільки очікується якесь роз`яснення стосовно громадян РФ.

Коли він зрозумів, що внаслідок таких звернень нічого не вирішується, 29.06.2022 року, подав письмову заяву до Управління ДМСУ в Запорізькій області, в якій зазначив, що неодноразово завчасно звертався до територіального підрозділу ДМСУ, але отримував лише консультації, що нові документи не видаються. В заяві зазначив, що бажає залишитись у м.Запоріжжя та просить розглянути питання продовження строку його перебування в Україні та видати відповідний документ.

Того ж дня, 29.06.2022 року, за №2301.4-3274/23.3-22, за підписом заступника начальника Управління Михайла Тихонського, йому була надана відповідь, згідно якої на сьогодні Україна перебуває в умовах воєнного стану, введеного та продовженого відповідними Указами Президента України, які затверджені Законами України, а він належить до громадянства країни-агресора та не втратив юридичного зв`язку з цією державою. До прийняття Верховною Радою України на набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, а також відповідного акту Кабінету Міністрів України із вказаних питань, ДМС тимчасово припинено прийом та розгляд заяв від громадян РФ, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

У листі від 29.06.2022 не вказане, який саме нормативно-правовий акт та коли саме очікується, що не так з його документами або з його особисто перебуванням в Україні, конкретні обставини, які необхідно підтвердити та документи, які необхідно надати, не вказані.

Лист від 29.06.2022 не містить прямої відмови (заборони) йому перебувати в Україні, як і не містить роз`яснень того, що йому далі робити, зокрема, не містить вимоги про те, що він мусить виїхати з України.

Навпаки, виходячи з посилання на заходи режиму воєнного стану, він зрозумів так, що його можуть залишити в Україні якимось рішенням, аж до примусового оселення, тому вважав, що знаходиться в Україні правомірно, очікуючи цього рішення.

В протоколі та постанові не міститься посилання на докази того, що він ухилявся від виїзду з України, навпаки, подавши вищевказане письмове звернення, він очікував вирішення свого питання, з`явився до відповідача по першому виклику, не переховувався, має постійне місце проживання, яке і зазначене у постанові. В протоколі взагалі не зазначено, які конкретно правові норми він порушив.

Під час складення протоколу та постанови йому не був роз`яснений зміст цих документів, їх якість не дозволяє повністю прочитати текст, який подекуди не видно, він поставив підписи там, де йому сказали. Він наполягав, що потребує правової допомоги, але така можливість йому надана не була.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову начальника Олександрівського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Грінченко В.В. про накладання адміністративного стягнення від 23.08.2022 року серія ПН МЗП 002241, якою, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040,00 грн.; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою судді Жовтневого районного м. Запоріжжя від 05.09.2022 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою судді Жовтневого районного м. Запоріжжя від 27.09.2022 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду за правилами спрощенного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Білостоцький Д.О. позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала його необґрунтованим, надала суду письмовий відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином РФ. 22.06.2021 року він прибув на територію України по паспорту НОМЕР_2 , виданий 23.10.2019, терміном дії до 23.10.2029, з метою воз`єднання сім`ї, як особа, що перебуває у шлюбі з громадянкою України. 05.07.2021 р. ОСОБА_1 отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , виданою УДМС у Запорізькій області, терміном дії до 29.06.2022. Посвідка видана УДМС у Запорізькій області, терміном дії до 29.06.2022 р. (а.с.10,15-20).

29.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області з листом про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні.

29.06.2022 року, за №2301.4-3274/23.3-22, за підписом заступника начальника Управління Михайла Тихонського, йому було надано письмове роз`яснення, де зазначено підстави неможливості обміну посвідки на даний час (а.с.11).

23.08.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського відділу УДМС у Запорізькій області з питанням подальшого перебуванням на території України (а.с.10).

23.08.2022 року заступником начальника Олександрівського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Рихловим Є.І. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 002206 (а.с.9).

23.08.2022 року начальником Олександрівського відділу у місті Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Грінченко В.В. стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесена постанова про накладання адміністративного стягнення серія ПН МЗП 002241, якою, його притягнуто до адміністративної відповідальності та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2040,00 грн. (а.с.8).

Відповідно до пункту 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Пунктом 67 Порядку №322, передбачено, що після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Частиною 1 статті 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звертався із зверненням до УДМС у Запорізькій області з питанням продовження терміну перебування на території України 29.06.2022 року, тобто, з порушенням строків встановлених п.19 Порядку № 322.

Позивач в судовому засіданні не навів переконливих доводів, а також, не надав суду належних доказів на підтвердження того, що він звертався до органів УДМС за 15 робочих днів до дати закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.п.2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186 ( далі - Інструкція № 825), протокол про правопорушення (у разі його оформлення) складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, на бланку, який містить серію та номер, наскрізну нумерацію в межах відповідного органу ДМС, у двох примірниках, один з яких під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності; викладається державною мовою; заповнюється розбірливим почерком або за допомогою друкованих засобів.

Відповідно до п 2.5. Інструкції №8250, особі, стосовно якої складається протокол про правопорушення, пропонується надати по суті вчиненого правопорушення письмове пояснення, яке заноситься до протоколу про правопорушення і підтісується зазначеною особою. Пояснення може додаватися до протоколу про правопорушення окремо, про що робиться запис у протоколі про правопорушення.

При складанні протоколу позивач надав письмове пояснення, в якому зазначив, що з питання продовження сроку дії посвідки він вчасно не звертався через бойові дії. З питання продовження строку перебування також не звертався, оскільки не знав про вимоги законодавства. Вчасно не покинув територію України через відсутність фінансової можливості. Та повідомляє, що планує виїхати з території України в РФ, та в подальшому в`їхати на територію України (а.с.42).

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що позивач при обставинах, вказаних в оскаржуваній постанові, дійсно вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

В позові ОСОБА_1 посилається на те, що при розгляді справи в Олександрівському УДМС йому не надали можливості скористатись послугами правової допомоги. Вказане твердження спростовується матеріалами справи, в яких міститься власноруч написані позивачем пояснення, що він відмовився від послуг перекладача та правової допомоги (а.с.42).

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрівського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя: М.В. Антоненко