Справа № 640/17753/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2022 року м. Київ № 640/17753/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами

Міністерства розвитку громад та територій України

до виконавчого комітету Львівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача

Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково- реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача

Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про визнання протиправними рішень, свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства розвитку громад та територій України (надалі - позивач), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 9 до виконавчого комітету Львівської міської ради (надалі - відповідач), адреса: 79008, місто Львів, площа Ринок, будинок 1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» (надалі - третя особа 1), адреса: 79008, місто Львів, площа Соборна, будинок 3-а, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - третя особа 2), адреса: 79008, місто Львів, площа Галицька, будинок 15, з позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12 жовтня 2010 року № 129 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а»;

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності від 12 лютого 2010 року № Г-03490 видане виконавчим комітетом Львівської міської ради;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на нежитлові приміщення на пл. Соборній. 3-а. визнане за Львівською міською радою від 15 березня 2010 року, реєстраційний номер 29930359.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправних рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Зі змісту поданого до суду позову судом встановлено, що позивачем оскаржуються рішення, свідоцтво, дії 2010 року.

При цьому, позивач звернувся до суду лише 13 жовтня 2022 року, шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском строку на дванадцять років, при шестимісячному строці звернення, передбаченому закнодавством.

Отже, виходячи з вищевикладеного вбачається, що до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, як вже зазначалось судом вище, відповідно до приписів статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач у разі пропуску встановленого чинним процесуальним законодавством строку на звернення до суду має право подати заяву про поновлення такого строку, однак, позивачем не було надано до суду такої заяви з зазначенням поважності причин пропуску строку, що на переконання суду, дає підстави для висновку про пропущення позивач встановленого чинним процесуальним законодавством шестимісячного строку.

Позивач аргументуючи строки звернення до суду з позовною заявою посилається на те, що оскаржувані позивачем рішення виникли в результаті правовідносин, які є триваючими, а тому, оскільки оскаржуване рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12 жовтня 2010 року № 129 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а» (за результатом якого були прийняті інші оскаржувані рішення та вчинені відповідні дії) обумовлює триваюче правопорушення інтересів держави Україна, в особі Мінрегіону, то відповідно строк звернення до адміністративного суду за захистом прав та інтересів держави Україна, в особі Мінрегіону, слід розраховувати від тривалості дії оскаржуваного рішення.

Разом з тим, відсутні правові підставі для згоди з такою позицією позивача виходячи з наступного.

Суд звертає увагу, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 490/8624/15-а.

Отже, з викладеного можна прийти до висновку, що триваюче правопорушення є певна бездіяльність суб`єкту владних повноважень щодо невиконання покладених на таку особу обов`язків, в той же час, суд звертає увагу, що в даному випадку, позивачем оскаржуються конкретні рішення, які були прийняті у відповідні дати та на підставі таких рішень виникли певні правовідносини, що на переконання суду свідчить про відсутність в даному випадку тривалого правопорушення, оскільки, у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до певних осіб.

Крім того, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає за необхідне звернути увагу на позицію викладену в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц.

Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив: «Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.».

В той же час, позивачем у межах поданої позовної заяви не оскаржується бездіяльність суб`єкту владних повноважень, а навпроти останнім оскаржуються конкретні рішення, якими було вчинено відповідні дії та правовідносини за такими рішеннями виникли в момент їх прийняття.

Суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або направлення адвокатом запитів до відповідних органів з метою виконання укладеного між позивачем та адвокатом договору про надання правової допомоги не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У відповідності до частин 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Також, у відповідності до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У преамбулі Закону України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлена у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2022 року - 2 481,00 гривень.

За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачу слід надати суду документ про сплату судового збору на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва у розмірі 7 443,00 грн (сім тисяч чотириста сорок три гривні нуль копійок), за звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Аналогічні положення визначені Національним стандартом України Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163:2020, затвердженим наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01 липня 2020 року № 144 з 2021-09-01.

Відповідно до пункту 5.26 зазначених Вимог відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом», а також інших обов`язкових реквізитів, зазначених вище, дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

З наданих позивачем до позовної заяви документів судом було встановлено, що останні не засвідчені належним чином у визначеному законодавством порядку.

Таким чином, наведене вище у сукупності свідчить про недотримання вимог Кодексу адміністративного судочинства України та є недоліками поданого адміністративного позову, що в свою чергу створює перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Також, з аналізу прохальної частини позовної заяви судом встановлено, що позивач зазначає наступні позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 12 жовтня 2010 року № 129 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а»;

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності від 12 лютого 2010 року № Г-03490 видане виконавчим комітетом Львівської міської ради;

- скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на нежитлові приміщення на пл. Соборній. 3-а. визнане за Львівською міською радою від 15 березня 2010 року, реєстраційний номер 29930359.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, приписами пунктів 4-5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в позовній заяві зазначаються:

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також, приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Вказаний вище перелік є вичерпним.

Враховуючи зазначені позивачем позовні вимоги та беручи до уваги приписи Кодексу адміністративного судочинства України, які встановлюють правила формулювання позовних вимог при зверненні до адміністративного суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання позивача привести заявлені позовні вимоги у відповідності до вимог встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, вказавши позовні вимоги, які відповідають поняттю підсудності такої позовної заяви в межах адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху та встановлення позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, в якій зазначити підстави, з яких позивач просить визнати їх поважними, разом з доказами поважності причин його пропуску;

- оригіналу документу про доплату судового збору на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва за звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру у розмірі 7 443,00 грн (сім тисяч чотириста сорок три гривні нуль копійок) (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/Печерс.р-н, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, рахунок отримувача - UA4026007, банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101);

- засвідчені копії документів, додані до позовної заяви у відповідній кількості до учасників справи;

- уточненої позовної заяви з приведенням заявлених позовних вимог у відповідності до вимог встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, щодо підсудності такої позовної заяви в межах адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 5, 94, 122, 123, 160-162, частиною 1, 2 статті 169, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позовну заяву Міністерства розвитку громад та територій України - залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова