Справа № 200/3035/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року Справа№200/3035/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, якає передбачає доступ до державної таємниці надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці, тобто з вересня 2019 року по квітень 2021 року включно;

- стягнути на користь позивача з відповідача грошові кошти у якості надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці надбавки за роботу в мовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці за період часу з вересня 2019 року по квітень 2021 року включно у сумі 5 000,00 грн;

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача у якості індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопад 2015 року;

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку і порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строку їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки, а саме - за 2015 рік у кількості 3 доби;

- стягнути на користь позивача з відповідача грошові кошти грошову компенсацію за невикористані дні щорічних основних оплачуваних відпусток, а саме - за 2015 рік у кількості 3 доби в сумі 2 148,96 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки у кількості 28 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 26 квітня 2021 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки у кількості 28 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 26 квітня 2021 року в сумі 10 947,08 грн;

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу із розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період часу з листопада 2015 по червень 2016 року включно та за січень 2017 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період часу з листопада 2015 по червень 2016 року включно та за січень 2017 року;

- визнати протиправними (неправомірними) дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу доплати за службу в надурочний час за період з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в надурочний час за період з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає наступне.

З 7 листопада 2015 року по 26 квітня 2021 року він проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області у структурних підрозділах відповідача на наступних посадах: з 7 листопада 2015 року по 25 серпня 2016 року - слідчий Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, з 25 серпня 2016 року по 26 січня 2017 року - слідчий Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, з 26 січня 2017 року по 16 липня 2019 року - слідчий відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, з 16 липня 2019 року по 15 січня 2021 року - старший слідчий відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, з 15 січня 2021 року по 26 березня 2021 року - старший слідчий відділення розслідування злочинів в сфері господарського та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 23 квітня 2021 року № 247 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 26 квітня 2021 року із визначенням невикористаної відпустки за 2021 рік у кількості 8 діб.

Після звільнення позивач встановив, що відповідачем були порушені вимоги законодавства щодо виплати позивачу всіх належних сум.

Листом від 12 січня 2022 року № 1144/301/01-2022 відповідач повідомив позивача, що відповідно до подання про встановлення надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень працівникам Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від вересня 2018 року та наказу ГУНП в Донецькій області від 5 жовтня 2018 року № 425 о/с йому було встановлено надбавку у розмірі 10 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 28 вересня 2018 року.

Однак позивач, проаналізувавши додані до листа розрахункові листи, встановив, що в листах за вересень 2019 року - квітень 2021 року відсутній такий вид грошового забезпечення як «за таємність АТ».

За підрахунком позивача відповідач повинен був виплатити йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 5 000,00 грн (2 500,00 грн х 10% х 20 міс).

Також позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення.

Разом із цим відповідно до розрахункових листів з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, що є порушенням приписів Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17.

Крім цього, враховуючи приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати відповідач має виплати позивачу компенсації втрати частини доходів внаслідок несвоєчасної виплати індексації.

Посилається при цьому на постанови Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 814/1428/18, від 8 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а.

Відповідно до довідки начальника ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області від 30 грудня 2021 року № 5307/12/03-2021 невикористана їм відпустка за 2015 рік складає 3 доби.

Разом із цим при звільненні йому не була сплачена компенсація за ці три доби невикористаної в 2015 році щорічної відпустки.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку відповідача № 1952 від 28 грудня 2021 року позивач додаткову відпустку як учасник бойових дій строком у 2019 та 2021 роках не використав.

При звільненні йому не була сплачена компенсація за 28 діб невикористаної в 2019 та 2021 роках додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Крім цього, відповідач під час служби позивача в поліції не здійснював йому належним чином нарахування та виплату доплати за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу із розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з листопада 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року.

Також позивач зазначив, що у період з з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року він залучався до служби в надурочний час, за яку передбачено відповідна доплата, але відповідачем така доплата не здійснювалась.

Позивач вважає дії відповідача щодо не здійснення належного розрахунку із ним такими, що порушують його права (а.с. 1-21, 207).

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це наступним.

Щодо стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з вересня 2019 року по квітень 2021 року.

Надбавка за роботу в умовах режимних обмежень нараховується та виплачується при обов`язковій наявності чотирьох складових: наявність допуску, наявність доступу, постійна праця з відомостями, що становлять державну таємницю та встановлення відповідним наказом надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Позивачу у спірні періоди був встановлений доступ до державної таємниці зі ступенем секретності «Цілком таємно», «Таємно» за займаними ним посадами, але наявність допуску та встановлення доступу до державної таємниці без подання мотивованих подань не є достатньою підставою для прийняття наказів про встановлення відповідної надбавки та здійснення її виплати.

Також зазначено, що подання мотивованих рапортів (подань) є дискреційним повноваженням керівника структурного підрозділу, у якому працює поліцейських, і який є (може бути) самостійним відповідачем згідно КАС України.

Зауважено, що у випадку направлення керівниками структурних підрозділів до ГУНП в області подань про встановлення ОСОБА_1 надбавки у періоди з 1 вересня 2019 року до 26 квітня 2021 року, Головним управлінням були б видані відповідні накази та виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

Щодо вимог позивача в частині індексації грошових доходів, відповідач зазначає, що у редакції Порядку проведення індексації доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, чинній до 18 жовтня 2017 року, не було передбачено індексацію грошового забезпечення поліцейських.

Право поліцейських на отримання індексації доходів було встановлено тільки постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782, якою внесено зміни до Порядку № 1078, якою абзац 5 п. 2 Порядку № 1078 доповнено після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських". Тому позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по вересень 2017 включно.

Щодо стягнення компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що положенням ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-Ш та пунктами 1-2 Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 визначено, що компенсації підлягає тільки нарахований, але вчасно не виплачений дохід.

Позивачу індексація грошового забезпечення з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року відповідно до діючого законодавства не нараховувалась, отже, підстави для виплати компенсації за втрату частини доходу у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення відсутні.

Відповідач посилається при цьому на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс-11, від 11 липня 2017 року у справі № 21- 2003а16; від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 27 липня 2018 року у справі № 815/459/18, від 22 листопада 2018 року у справі № 522/1404/17, від 11 липня 2018 року № 487/6923/16-а, від 21 березня 2019 року у справі № 826/2863/17.

Щодо стягнення компенсації за частину щорічної оплачуваної відпустки за минулі роки.

Стаття 93 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII визначає обчислення тривалості щорічних відпусток поліцейських та передбачає, що за невикористану у році звільнення щорічну відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Такі саме вимоги містяться і у Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженому наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260.

Отже, така компенсація виплачується при звільненні працівникам поліції лише щодо відпустки за поточний рік.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 23 квітня 2021 року № 247 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 26 квітня 2021 року.

При звільненні позивачу була нарахована грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку у сумі 3 532,00 грн.

Таким чином, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористані ним календарні дні щорічних основних відпусток (3 доби) за 2015 рік відсутні.

Посилається на практику Верховного Суду з цього питання, яка міститься у постановах від 7 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17, від 6 лютого 2020 року у справі № 818/1276/17.

Щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки у відзиві зазначено, що у 2015-2020 роках поліцейським не було заборонено використовувати відпустки, на які вони мають право як учасники бойових дій, і у 2020 році позивачу така відпустка надавалася.

Відповідно до вимог Закону України «Про відпустки» додаткова відпустка як учаснику бойових дій не переноситься, не компенсується, не ділиться на частини, про що також зазначено у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 4 серпня 2016 року № 430/13/116-16 та від 23 вересня 2016 року № 531/13/116-16.

Зазначено, що Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 808/1860/14 вказав, що офіційні та оприлюднені роз`яснення уповноваженого на це органу, хоч і не є нормативно-правовим актом, однак є свідчення певного підходу відповідних органів до вирішення питань, що є спірними. Зважаючи на це, підприємства мають підстави застосовувати їх з переконанням, що діючи відповідно до роз`яснень, вони діють правомірно. Це випливає з принципу «належного врядування» та презумпції правомірності рішень та дій суб`єктів владних повноважень.

Також відповідач вказав у відзиві, що у постанові від 7 грудня 2018 року по справі № 815/6476/15 Верховний Суд зазначив, що додаткова відпустка, визначена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», не відноситься до щорічних основних та щорічних додаткових відпусток, визначених ст. 4 цього Закону.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що відпустка окремим категоріям громадян - учасникам бойових дій, є пільгою.

Положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надано учасникам бойових дій право на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки, яка є пільгою.

Щодо стягнення надбавки за роботу у нічний час.

Доплата поліцейським за роботу у нічний час відповідно до п. 11 розділу ІІ Порядку № 260 може мати місце лише на підставі наданих керівником поліцейського відповідної довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час, при цьому складання та надання таких довідок є дискреційними повноваженнями посадових осіб відділень поліції, в яких поліцейський проходить службу.

Позивачу було нараховано та сплачено надбавку за роботу нічний час протягом 2015 - 2020 років відповідно до наданих Головному управлінню довідок обліку несення позивачем служби в нічний час за формою згідно Порядку № 260 начальником Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області (зараз - Покровське районне управління ГУНП в Донецькій області).

Зауважено, що ГУНП в області не несе відповідальність за посадових осіб, які не вели облік служби в нічний час, не виготовили та не направили зазначені довідки.

Щодо посилань позивача на копії журналів як доказ роботи в нічний час, у відзиві зазначено, що вказаний доказ не є належним та допустимим з огляду на нормативно визначений перелік документів, що можуть підтверджувати несення поліцейським служби у нічний час.

Посилається при цьому на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 грудня 2019 року № 825/66/16.

Крім цього у відзиві зазначено, що нарахування грошового забезпечення поліцейським є дискреційним повноваженням ГУНП в області, яке не може бути перекладене на суд, та звертає увагу, що у 2021 бюджетному році органом Казначейства не було зареєстровано за ГУНП в області бюджетних фінансових зобов`язань за минулі роки, а на власний розсуд розпоряджатися бюджетними коштами, які йому виділено, Головне управління не може.

Щодо надбавки за роботу в надурочний час, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», якій є спеціальним у даному питанні, а також згідно п. 20 розділу І порядку № 260, поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Позивач працював у звичайному, не змінному режимі, в зв`язку із чим йому надавався час для відпочинку.

Як наслідок, вимоги позивача в цій частині також є необгрунтованими (а.с. 233-242).

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні (а.с. 209-210).

Ухвалою суду від 17 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про зупинення провадження у справі (а.с. 214-216).

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відкладення розгляду справи (а.с. 221-222).

Ухвалою суду від 14 липня 2022 року задоволено клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про надання додаткового строку для подання відзиву на позов у справі (а.с. 229-230).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 25 березня 2019 року (а.с. 22-25).

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області (ГУНП в Донецькій області), , зареєстроване місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86, є державним органом влади та належним відповідачем у справі (а.с. 248).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач протягом спірного періоду (з 7 листопада 2015 року по 26 квітня 2021 року) проходив службу у підрозділах Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 33-38, 233-242).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 7 листопада 2015 року № 79 о/с ОСОБА_1 (М-213400), який мав спеціальне звання старший лейтенант міліції, призначено на посаду слідчого Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області та присвоєно спеціальне звання старший лейтенант поліції (а.с. 33).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 25 серпня 2016 року № 273 о/с у зв`язку із організаційно-штатними змінами старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено слідчим Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, увільнивши його від посади слідчого Красноармійського відділу поліції цього Головного управління (а.с. 34).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 26 січня 2017 року № 57 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості увільнивши його від посади слідчого Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 35).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 5 жовтня 2018 року № 425 о/с старшому лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в області встановлено надбавку в розмірі 10% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 28 вересня 2018 року (а.с. 66).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 16 липня 2019 року № 283 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції, з посадовим окладом 2 500 грн, увільнивши його від посади слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу (а.с. 36).

Наказом начальника ГУНП в Донецькій області від 20 серпня 2019 року № 347 о/с позивачу встановлена надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45% (а.с. 100).

Наказом начальника ГУНП в Донецькій області від 15 січня 2021 року № 15 о/с у зв`язку із організаційно-штатними змінами капітана поліції ОСОБА_1 призначено старшим слідчим відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції, з посадовим окладом 2 500 грн та встановлено надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%, увільнивши його від посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції (а.с. 37).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 23 квітня 2021 року № 247 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського районного управління поліції, звільнено з 26 квітня 2021 року зі служби за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням); визначено невикористану відпустку за 2021 рік у кількості 8 діб (а.с. 38).

З листа Покровського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 22 грудня 2021 року (вих. № 48372/301/03) вбачається, що розпорядженням Управлінням Служби безпеки України в Донецькій області від 30 грудня 2013 року № 452д/дск позивачу було надано допуск до державної таємниці за формою два, розпорядженням Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 6 лютого 2020 року № 40д/дск ОСОБА_1 було знижено форму допуску з форми два на форму три, розпорядженням Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 1 грудня 2020 року № 303д/дск ОСОБА_1 було надано допуск за формою три, розпорядженням Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 26 листопада 2021 року № 280д/дск ОСОБА_1 було скасовано допуск за формою три (а.с. 62).

Також з вказаного вище листа вбачається, що наказом Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 30 грудня 2015 року № 105 ОСОБА_1 надано доступ до державної таємниці зі ступенями секретності «Цілком таєном», «Таємно» за посадами: слідчий слідчого відділу Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області, слідчий слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, старший слідчий відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області; наказом Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12 грудня 2020 року № 35д о/с ОСОБА_1 надано доступ до державної таємниці зі ступенем секретності «Таємно» за посадою старший слідчий відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, який було припинено наказом Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 18 березня 2021 року № 4д о/с; наказом Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18 березня 2021 року № 5д о/с ОСОБА_1 надано доступ до державної таємниці зі ступенем секретності «Таємно» за посадою старший слідчий відділення розслідування злочинів в сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, який було припинено наказом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 26 квітня 2021 року № 10д о/с у зв`язку зі звільненням позивача з НПУ (а.с. 62-63).

17 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою (вх. № Щ-653/301/01), в якій просив, крім іншого, у випадку неповного розрахунку із ним провести повний розрахунок та надати документи щодо служби позивача у поліції за переліком (а.с. 26-30).

У відповідь на заяву позивача від 17 грудня 2021 року (вх. № Щ-653/301/01) Покровське районне управління поліції ГУНП в Донецькій області, до якого була переадресована зазначена заява, листом від 12 січня 2022 року (вих. № 1144/301/01-2022) повідомило позивачу, крім іншого, що 26 квітня 2021 року (в день звільнення) з позивачем проведено повний розрахунок (а.с. 31-32).

Листом від 22 грудня 2021 року (вих. № 48372/301/03) на заяву позивача від 17 грудня 2021 року № 6140/Ез) Покровське районне управління поліції ГУНП в Донецькій області повідомило позивачу про розпорядження Управління Служби безпеки України в Донецькій області від 30 грудня 2013 року № 452д/дск, від 6 лютого 2020 року № 40д/дск, від 1 грудня 2020 року № 303д/дск, якими ОСОБА_1 було надано допуск до державної таємниці, та від 26 листопада 2021 року № 280д/дск, яким допуск до державної таємниці скасовано. Також надано інформацію про накази підрозділів ГУНП в Донецькій області за період з 7 листопада 2015 року по 26 квітня 2021 року про надання позивачу доступ до державної таємниці, а саме: Наказ Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області від 30 грудня 2015 року № 105, Наказ Покровського ВП ГУНП в Донецькій області від 12 грудня 2020 року № 35д о/с, наказ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 18 березня 2021 року № 5д о/с. Крім цього, у листі зазначено про кількість оброблених позивачем документів МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлених позивачем та вхідних) (а.с. 62-64).

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області віл 28 грудня 2021 року № 1947 про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час, ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась доплата за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року; відомостей про доплату позивачу за службу в нічний час за період з вересня 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року довідка не містить (а.с. 95-97).

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області віл 28 грудня 2021 року № 1952 про виплату грошової компенсації за невикористані дні основної та щорічної відпустки та невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відпустка, передбачена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», надавалась позивачу у 2020 році; грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку із тим, що виплата грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена умовами спеціального законодавства (а.с. 88-90).

У довідці від 29 грудня 2021 року № 5290/12/03/2021, підписаної начальником ВПС ГУНП в Донецькій області, зазначено, що позивач у період з 2019 року та 2021 рік до підрозділів кадрового забезпечення із рапортом не звертався; додаткова відпустка як учаснику бойових дій не належить до щорічних відпусток, у зв`язку із чим відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про відпустки» така відпустка не переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією (а.с. 91).

Відповідно до довідки від 30 грудня 2021 року № 5307/12/03/2021, підписаної начальником ВПС Головного управління Національної поліції в Донецькій області, невикористані ОСОБА_1 частини щорічних чергових оплачуваних відпусток за період проходження служби: 3 доби за 2015 рік (не компенсовані) та 8 діб за 2021 рік (компенсовані при звільненні) (а.с. 87).

Листом від 30 грудня 2021 року (вих. № 49225/301), підписаним т.в.о начальника СКЗ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, на адресу т.в.о. начальника СКЗ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надана інформація щодо чергувань ОСОБА_1 відповідно до книг нарядів Покровського ВП ГУНП в Донецькій області та вказано, що позивач виходив на чергування: у 2015 році 26 листопада, 7 грудня, 17 грудня, 23 грудня, 27 грудня; у 2016 році 4 січня, 7 січня, 14 січня, 23 січня, 6 лютого, 12 лютого, 17 лютого, 29 лютого, 6 березня, 18 березня, 23 березня, 30 березня, 5 квітня, 12 квітня, 17 квітня, 27 квітня, 4 травня, 28 грудня […] (а.с. 92-94, 106-205).

Згідно розрахункових листів грошового забезпечення позивача за період з 7 листопада 2015 року по липень 2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи, з вересня 2019 року по квітень 2021 року в переліку видів грошового забезпечення відсутні надбавка «за таємність» (надбавка за роботу в умовах режимних обмежень); за період з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року відсутня індексація грошового забезпечення; за період з листопада 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року відсутня доплата за службу в нічний час; за період з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року відсутня доплата за роботу в понадурочний час (а.с. 39-61).

Будучи не згодним із неналежним, на його переконання, грошовим забезпеченням за час служби, а також із тим, що при звільненні відповідач не виплатив всіх належних йому сум, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон України «Про Національну поліцію», Закон № 580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII поліція у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При вирішенні питання щодо правомірності/не правомірності не нарахування та не виплати позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (надбавка «за таємність») за період з вересня 2019 року по квітень 2021 року, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України […].

Відповідно до п. 3 Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 6 квітня 2016 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ, Закон України "Про державну таємницю") державна таємниця (секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень; ступінь секретності («особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно») - категорія, яка характеризує важливість секретної інформації, ступінь обмеження доступу до неї та рівень її охорони державою.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до додержавної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, […] діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. […].

Приписами ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, […] діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Отже, особа отримує допуск до державної таємниці за умови її призначення на посаду, робота на якій передбачає роботу із секретною інформацією, та за умови отримання відповідного доступу.

Як встановлено судом, позивач у періоди з вересня 2019 року по квітень 2021 року проходив службу у підрозділах ГУНП в Донецькій області на посадах слідчого слідчого відділу Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, слідчого слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, що підтверджується переліком функціональних обов`язків позивача протягом спірного періоду (а.с. 67-90).

Будучи призначеним на посаду слідчого слідчого відділу Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, отримав доступ до секретної інформації «цілком таємно» та «таємно» на підставі наказу Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області від 30 грудня 2015 року № 105.

Судом встановлено, що наданий позивачу наказом Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області від 30 грудня 2015 року № 105 доступ до державної таємниці був чинним і після реорганізації Красноармійського відділу поліції і що позив мав доступ до державної таємниці на підставі зазначеного наказу, працюючи в Покровському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 62).

Також судом встановлено, що наказом ГУНП в Донецькій області від 5 жовтня 2018 року № 425 о/с старшому лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУНП в області встановлено надбавку в розмірі 10% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 28 вересня 2018 року (а.с. 66).

За інформацію Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, відповідно до номенклатури посад працівників Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, погодженою з начальником УСБУ в Донецькій області 10 квітня 2017 року, а також змін до номенклатури посад працівників Покровського відділу поліції, погодженими з начальником ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях від 30 жовтня 2019 року: у період з 2 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивачем оброблено 13 МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлено: серпень - 4, вересень - 1, листопад - 4; вхідні документи: серпень - 1, листопад - 3); у період з 2 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року позивачем оброблено 6 МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлено: березень - 1, серпень - 1, вересень - 1, вхідні документи: березень - 1, серпень - 1, вересень - 1; у період з 2 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року позивачем оброблено 19 МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлено: лютий - 1, червень - 5, липень - 6, серпень - 1, вхідні документи: лютий - 1, червень - 2, липень - 3); у період з 2 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року позивачем оброблено 5 МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлено: серпень - 2, грудень - 1, вхідні: серпень - 1, грудень - 1). Згідно номенклатури посад працівників Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, погодженою з начальником ГУСБУ в Донецькій області 1 березня 2021 року, у період з 2 січня 2021 року по 26 квітня 2021 року позивачем оброблено 50 МНСІ з грифом секретності «Таємно» (підготовлено: січень - 24, лютий - 5, березень - 7, квітень - 1, вхідні: січень - 7, березень - 6) (а.с. 62-64).

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач мав доступ до державної таємниці у період з 1 вересня 2019 року по 23 квітня 2021 року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ у разі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414), яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Згідно з п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Аналогічні приписи містяться і у п. 7 розділу ІІ Порядку № 260.

Відповідно до п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Відповідно до п. 2.9.3, 2.9.7 Порядку № 499 (в редакції, чинній до 13 грудня 2016 року) виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується особі рядового чи начальницького складу з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Вимоги щодо призначення надбавки на роботу в умовах режимних обмежень з дня призначення на посаду містились і в п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 (в редакції, яка була чинною до 1 лютого 2017 року).

Згідно п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень припиняється: з дня призначення на посаду, за якою вона не встановлена; з дня скасування допуску до державної таємниці; з дня закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Проаналізувавши наведене вище суд дійшов висновку, що надбавка має бути встановлена особі, якій надано відповідний допуск, з дня призначення такої особи на посаду, яка включена до номенклатури посад, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, та якій при цьому надано доступ до державної таємниці.

Як наслідок, позивач мав право на отримання надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 1 вересня 2019 року по 23 квітня 2021 року («таємно», «цілком таємно»).

Відповідно до матеріалів справи позивачу надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 1 вересня 2019 року по 23 квітня 2021 року не нараховувалась (а.с. 54-60).

Отже, не нарахування та не виплата позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 1 вересня 2019 року по 23 квітня 2021 року є протиправною.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що не нарахування та не виплата Головним управлінням позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у вказані періоди була правомірною, так як для такого нарахування та виплати необхідно також наявність й інших обставин: факт фактичної роботи позивача із документами, які становлять державну таємницю, та наявність відповідних рапортів безпосереднього керівника позивача про виплату такої надбавки, а протягом вказаних періодів у відповідача були відсутні відомості на підтвердження того, що позивач працював із такими документами та рапорти керівника позивача про виплату позивачу такої надбавки, враховуючи наступне.

Надання особі допуску та згодом доступу до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи цієї особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку). Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск та доступ до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку із чим у неї відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання належної компенсації.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновком, якій міститься у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 806/2056/18, від 27 травня 2020 року № 821/146/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 802/74/15-а, від 25 липня 2019 року у справі № 296/6615/17.

Також суд зазначає, що начальники (керівники) Красноармійського ВП і Покровського ВП є керівниками структурного підрозділу відповідача та його посадовими особами.

Головне управління Національної поліції в Донецькій області має здійснювати контроль за належним виконанням зазначеними особами своїх службових обов`язків.

Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 806/2056/18, крім іншого, зазначено, що «…суд першої, так і суд апеляційної інстанцій дійшли висновку про безпідставність доводів позивача стосовно його служби протягом спірного періоду в понаднормовий час з огляду на те, що табелі обліку робочого часу працівників Баранівського райвідділу міліції, в тому числі ОСОБА_1, не велися та до ГУ УМВС України в Житомирській області не надходили, […] при цьому судами не з`ясовано яким саме чином відповідачами велась первинна облікова документація, в якій відображено використання робочого часу працівників, а також д л я к о н т р о л ю над дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі та отримання інформації про відпрацьований час».

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суду не надано доказів на підтвердження того, що Головним управлінням вживались заходи для здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Красноармійського ВП і Покровського ВП нормативно-правових приписів щодо організації роботи підлеглих та організації належного дотриманнями цими працівниками вимог законодавства в частині своєчасного направлення до Головного управління відповідних рапортів, тобто, заходів, спрямованих на отримання реальної інформації про відпрацьований працівниками цих відділів час та належного забезпечення цих працівників належною заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Крім цього, на переконання суду не виконання або не належне виконання посадовими особами Красноармійського ВП і Покровського ВП своїх службових обов`язків із оформлення та надання до Головного управління відповідних рапортів не повинно мати своїм наслідком позбавлення позивача права на отримання належної йому за законом компенсації за роботу в умовах режимних обмежень.

Як наслідок позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача надбавки за таємність у визначеній у позові сумі (5 000,00 грн), суд зазначає, що дані вимоги є передчасними, так як розмір та порядок обчислення належних позивачу сум надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, що мають бути вчинені відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію, суд зазначає, що у відзиві на позов, наданому відповідачем, зазначено, що у період до 24 жовтня 2017 року Порядок проведення індексації грошових доходів населення № 1078 не передбачав індексацію грошового забезпечення поліцейських, а тому позивачу індексація за період за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року (включно) не нараховувалась (а.с. 236).

Разом із цим з розрахункових листів за періоди з листопада 2015 року по грудень 2017 року вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалась період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно), у грудні нарахована індексація за грудень та листопад 2017 року (а.с. 39-47).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в цій частині позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 5 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

При цьому, зміни щодо поліцейських були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (набрала чинності 24 жовтня 2017 року) шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Згідно пп. 4 і 5 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому, приписами п. 10-1 Порядку № 1078 у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 9 грудня 2015 року (який застосовувався до 1 грудня 2015 року), було передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18 зазначив, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У постанові від 21 січня 2021 року у справі № 160/35/20 Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про наявність протиправної бездіяльності, яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період, оскільки здійснення індексації прямо передбачене Законом № 580-VІII та Законом № 1282-ХІІ. Верховний Суд зазначив, що аналізуючи правові норми Закону № 2017-ІІІ та Закону № 1282-ХІІ індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховний Суд наголосив, що «згідно зі статтями 18, 19 Закону № 2017-III, індексація є відповідною соціальною гарантією, оскільки це є виплата, що спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати. А тому, враховуючи, що частиною п`ятою статті 94 Закону №580-VIII, на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що грошове забезпечення поліцейських підлягає індексації, є обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності протиправної бездіяльності Управління щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 31 серпня 2017 року. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку № 1078, є необґрунтованими, оскільки Законом № 580-VIII має вищу юридичну силу ніж Порядок № 1078».

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення у період з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року (включно).

Як наслідок, не нарахування та не виплата позивачу у період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року індексації грошового забезпечення позивачу є неправомірним.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне задля належного захисту порушеного права позивача визнати протиправною бездіяльність відповідача (а не дії, як про це зазначає позивач у позові) щодо не нарахування та не виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язати нарахувати та виплатити позивачеві індексацію за вказаний період.

Стосовно позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування індексації із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) листопада 2015 року, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом с п о р і в у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розмір належної позивачу суми індексації грошового забезпечення та порядок його розрахунку н е є спірним в межах цієї справи.

Тобто, вказані позовні вимоги спрямовані на майбутнє, тому що припускають можливе порушення відповідачем порядку та розміру нарахування цієї компенсації та, як наслідок, можливість виникнення такого спору.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку і порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період часу з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію, суд зазначає таке.

Статтею 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 ст. 2 Закону № 2050-ІІІ (в редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Як вже зазначалось судом, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є однією із основних державних гарантій. При цьому індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру.

Отже, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення, про що неодноразово висловлювався Верховний Суд, в тому числі у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 822/3307/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18.

Також суд зазначає, що у п. 3 Порядку № 159 (в редакції, чинній як з 14 квітня 2021 року так і до 14 квітня 2021 року) прямо зазначено, що компенсації підлягають грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, разом із сумою індексації: у редакції, чинній до 14 квітня про це зазначено у першому абзаці цього пункту, у чинній редакції - у шостому абзаці.

Отже, несвоєчасно сплачена індексація грошового забезпечення підлягає компенсації відповідно до приписів Закону № 2050-ІІІ.

Згідно з ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у 5 Порядку № 159, в якому зазначено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, розрахунок та виплата компенсація здійснюється одночасно при виплаті заборгованості.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що виплата заборгованості з індексації за період з 7 листопада 2015 року по жовтень 2017 року відповідачем ще не здійснена, питання щодо наявності/відсутності спору в частині нарахування та виплати такої компенсації є передчасним.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (ч. 10).

Відповідно до ч. 11 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, положеннями Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у випадку не використання поліцейським щорічної відпустки протягом поточного календарного року поліцейський не втрачає право на цю відпустку у після закінчення поточного року.

Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах № 818/1276/17, № 820/5122/17, № 808/2122/18, № 825/1038/16 і вважав правильним правовий висновок, який було викладено у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18 з таких підстав:

«..Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону № 580. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч. ч. 8, 11 ст. 93 Закону № 580, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.».

Аналізуючи наведені норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що: «..законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок…».

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачеві компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості трьох днів та шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві таку компенсацію.

Враховуючи, що розмір належної позивачу суми компенсації за невикористані дні відпустки, що має бути сплачена відповідачем на виконання цього рішення суду, н е є спірним в межах цієї справи, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2015 рік у визначеній позивачем сумі 2 148,96 грн задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки у кількості 28 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 26 квітня 2021 року та в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за ці невикористані дні додаткової відпустки в сумі 10 947,08 грн, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, позивачу під час проходження служби не була надана додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки, при звільненні позивача йому не була нарахована та сплачена компенсація за невикористані дні зазначеної відпустки.

Відповідно до ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються […] додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Як вже зазначалось судом, статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); і н ш і додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 2 жовтня 1993 року учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З аналізу викладених норм вбачається, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

При цьому положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд зазначає, що в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи - учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 7 травня 2020 року у справі № 360/4127/19, та від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/3843/20, від 31 травня 2021 року 200/13837/19-а.

На підставі викладеного вище суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки як учасником бойових дій за 2019 та 2021 роки загальною тривалістю 28 календарних днів.

Відповідно, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 та 2021 роки підлягають задоволенню.

Разом із цим розмір та порядок обчислення належних позивачу сум компенсації за невикористані дні відпусток, що мають бути вчинені відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за невикористані додаткові щорічні оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій у кількості 28 діб, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення, 26 квітня 2021 року, в сумі 10 947,08 грн - спрямовані на майбутнє, тому що припускають можливе порушення відповідачем порядку та розміру нарахування цієї компенсації та, як наслідок, можливість виникнення такого спору.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку із їх передчасністю.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу доплати за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу із розрахунку за кожну годину служби в нічний час за період з листопада 2015 по червень 2016 року включно та за січень 2017 року та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача таку доплату, суд виходить з такого.

Як вже зазначалось судом, згідно ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання і відповідно до п. 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2.6 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої Наказом МВС України від 28 квітня 2009 року № 181 «Про організацію діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 року № 786/16802, (далі Інструкція № 181) (втратила чинність 18 липня 2017 року на підставі наказу від 23 травня 2017 року № 440), передбачено (в редакції, чинній станом у спірний період вересень 2015 року квітень 2016 року, січень 2017 року), що роботу чергової частини МВС організовує начальник чергової частини, який безпосередньо підпорядковується начальнику оперативного управління та: забезпечує підбір та розстановку кадрів, […] щомісяця складає графік чергування працівників чергової частини; веде облік надурочних чергувань працівників чергової частини.

Згідно п. 1.7 Інструкції № 181 доплата за службу в нічний час працівникам добових нарядів чергових частин здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.

Також відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі постанова № 988) поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку № 260 (набрав чинності 27 травня 2016 року) поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22-00 год до 06-00 год. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

Відповідно до пп. 3.7.5 п. 3.7 Інструкції № 499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Згідно з пп. 3.7.6 п. 3.7 Інструкції № 499 службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00; особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час; особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів, зокрема, листа від 30 грудня 2021 року (вих. № 49225/301), підписаного т.в.о начальника СКЗ Покровського РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області, направленого на адресу т.в.о. начальника СКЗ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, а також доданих до листа копій аркушів з книг нарядів Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, ОСОБА_1 (в межах заявленого періоду з листопада 2015 року по червень 2016 року, січень 2017 року) виходив на чергування: у листопаді 2015 року - 26 листопада, у грудні 2015 року - 7 грудня, 17 грудня, 23 грудня, 27 грудня; у січні 2016 року - 4 січня, 7 січня, 14 січня, 23 січня, у лютому 2016 року - 6 лютого, 12 лютого, 17 лютого, 29 лютого, у березні 2016 року - 6 березня, 18 березня, 23 березня, 30 березня, у квітні 2016 року - 5 квітня, 12 квітня, 17 квітня, 27 квітня; у травні 2016 року - 4 травня, у червні 2016 року не виходив на чергування; у січні 2017 року 2 січня, 9 січня, 19 січня,25 січня, 30 січня (а.с. 92-94, 106-205).

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області від 28 грудня 2021 року № 1947 про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час, ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась доплата за службу в нічний час за період з лютого 2017 року по лютий 2021 року; відомостей про доплату позивачу за службу в нічний час за період з вересня 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року довідка не містить (а.с. 95-97).

Згідно розрахункових листів грошового забезпечення позивача за період з 7 листопада 2015 року по липень 2021 року, копії яких наявні в матеріалах справи, за період з листопада 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року - відсутня доплата за службу в нічний час (а.с. 39-61).

Отже, не здійснення позивачу доплати до грошового забезпечення за службу у нічний час (6 годин у кожне чергування) у період з вересня 2015 року по червень 2016 року та за січень 2017 року - є такими, що порушує право позивача на належну оплату його праці.

Суд погоджується із тим, що згідно п. 11 Порядку № 260 підставою для нарахування поліцейському Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області доплати за несення служби у нічний час є відповідна довідка.

Разом із цим суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності з боку Головного управління Національної поліції в Донецькій області протиправної бездіяльності в частині не здійснення доплати позивачу служби у нічний час у вказані періоди у зв`язку із тим, що підставою для оплати поліцейському годин чергування в нічні зміни є отриманням від посадових осіб Красноармійського ВП та Покровського ВП відповідних довідок, форма яких передбачена Порядком № 260, - так як керівники вказаних відділів є керівниками структурного підрозділу відповідача та його посадовими особами, і Головним управлінням не надано суду доказів на підтвердження того, що Головним управлінням вживались заходи для здійснення контролю за дотриманням цими посадовими особами нормативно-правових приписів щодо організації роботи підлеглих та організації належного дотриманнями цими посадовими особами вимог законодавства в частині своєчасного направлення до Головного управління відповідних довідок, тобто, заходів, спрямованих на отримання реальної інформації про відпрацьований працівниками цих відділів час та належного забезпечення цих працівників належною заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Крім цього суд зазначає, що не виконання (або неналежне виконання) посадовими особами управління поліції своїх службових обов`язків із оформлення та надання до Головного управління відповідних довідок не повинно мати своїм наслідком не виплату позивачу доплати за роботу в нічний час.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 2140/1763/18.

Щодо тверджень відповідача про те, що копії журналів не є належним доказом роботи позивача в нічний час, так як не входить до нормативно визначеного переліку документів, що можуть підтверджувати несення служби поліцейським у нічний час та посилання при цьому на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 4 грудня 2019 року № 825/66/16, суд зазначає, що порядок залучення працівників органів поліції до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час у спірний період (листопад 2015 року - червень 2016 року, січень 2017 року), регулювався наказом МВС України від 17 грудня 1991 року № 530, згідно із яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи, у тому числі в нічний час, є графіки нарядів чергувань […].

На зазначеному наголошено, зокрема, у наведеній відповідачем постанові Верховного Суду від 4 грудня 2019 року № 825/66/16 (п. 34).

Враховуючи зазначене, суд вважає доведеним наявними матеріалами справи факт несення позивачем служби у нічний час у дні, зазначені у листі т.в.о начальника СКЗ Покровського РУП Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 грудня 2021 року (вих. № 49225/301), а також у доданих до даного листа витягах з книги нарядів Покровського ВП ГУНП в Донецькій області.

Враховуючи наведене вище суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу у нічний час за період з листопада 2015 року по травень 2016 року та за січень 2017 року, а також в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві надбавку за роботу у нічний час у вказані періоди.

Розмір та порядок обчислення належних позивачу сум доплати за роботу у нічний час, що мають бути нараховані та сплачені йому відповідачем на виконання цього рішення суду, не є спірним в межах даної справи, а тому позовні вимоги в частині визначення такого порядку (35% посадового окладу), а також в частині доплати за службу в нічний час за червень 2016 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу доплати за службу в надурочний час за період з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року та в частині зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу таку доплату, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 91 Закону України "Про Національну поліцію" особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час. Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції. Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків. Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Отже, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено, що у випадку залучення поліцейського, якій несе службу у звичайному режимі, до виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, йому протягом двох наступних місяців в порядку компенсації надається час для відпочинку.

Відповідно до пояснень відповідача, які не заперечуються позивачем, ОСОБА_1 у спірний період (в тому числі з 7 листопада 2015 року по 26 травня 2016 року) проходив службу в поліції в звичайному (не змінному) режимі - п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Суд зазначає, що стаття 91 Закону № 580-VIII, якій є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить альтернативи наданню часу для відпочинку - в тому числі шляхом виплати грошової компенсації за час служби у вихідні, святкові та неробочі дні.

Суд зауважує, що Інструкцією № 499 (про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), яка була чинною до 13 грудня 2016 року, було передбачено, що служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі (при цьому компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається) (п. 3.7.3), - але зазначена інструкція була прийнята на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та врегульовувала, в тому числі, порядок виплати грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ.

При цьому Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, якій був спеціальним нормативно-правовим актом у сфері правоохоронної діяльності на той час та який був чинним до 7 листопада 2015 року, було передбачено, що особи рядового і начальницького складу міліції несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні і що оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства (ст. 22).

Отже, Інструкція № 499 врегульовувала порядок компенсації співробітникам правоохоронних органів (органів міліції) роботи у вихідні та святкові дні шляхом надання або додаткового часу відпочинку або шляхом здійснення відповідної доплати за ці дні, але при цьому наявність такої альтернативної компенсації була передбачена спеціальним нормативно-правовим актом вищої юридичної сили у цій сфері - Законом України «Про міліцію».

Як вже зазначалось судом, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено у випадку залучення поліцейського, якій несе службу у звичайному режимі, до виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, надання йому в порядку компенсації саме часу для відпочинку.

Згідно п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Інструкція № 499 в частині регулювання порядку надання поліцейським грошової компенсації за несення служби у вихідні та святкові дні не підлягає застосуванню до спірних в межах цієї справи правовідносин, так як суперечить в цій частині приписам ст. 91 Закону № 580-VIII.

За поясненням відповідача, яке не заперечуються позивачем, після виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні ОСОБА_1 надавався відповідно до приписів ст. 91 Закону України "Про Національну поліцію" час для відпочинку.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі встановлених судом обставин та наведених у рішенні нормативно-правових норм, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач є звільнений від сплати судового збору за подання даного позову.

Згідно ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з 1 вересня 2019 року по 26 квітня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за виконання роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за період з 1 вересня 2019 року по 26 квітня 2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані три дні щорічної основної відпустки за 2015 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані три дні щорічної основної відпустки за 2015 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані 28 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 та 2021 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 28 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 та 2021 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 по травень 2016 року та за січень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з листопада 2015 по травень 2016 року та за січень 2017 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна