Справа № 320/5814/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року № 320/5814/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування при призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 і на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 і з 01.10.2014 по 31.05.2015; не врахування заробітної плати з 01.04.2014 по 31.07.2014 в сумі 9274,27 грн. і з 01.10.2014 по 31.05.2015 в сумі 18320,56 грн.;

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку (допризначення) пенсії та неврахування стажу роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 і на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 і з 01.10.2014 по 31.05.2015, врахувати заробтіну плату з 01.04.2014 по 31.07.2014 в сумі 9274,27 грн. і з 01.10.2014 по 31.05.2015 в сумі 18320,56 грн., отриману на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля", та здійснити відповідний перерахунок призначеної з 05.11.2021 пенсії за віком відповідно до заяви від 09.01.2022 ураховуючи зазначені періоди стажу роботи та суми заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова пенсійного органу у зарахуванні їй до страхового стажу періодів її роботи з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці та з 01.04.2014 по 31.07.2014 й з 01.10.2014 по 31.05.2015 на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" є протиправною, оскільки видача довідки суб`єктом господарювання, що розташований на тимчасово окупованій території України, не може позбавляти права особи на належне пенсійне забезпечення, і вона не повинна нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків по сплаті страхових внесків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що періоди роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці не зараховано до її страхового стажу у зв`язку з тим, що печатка на звільнення з роботи нечитабельна, записи у трудовій книжці внесено з порушенням вимог Інструкції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки. Пенсійни орган, також зазначив, що в реєстрі застрохованих осіб на позивача є інформація про нараховану заробітну плату по підприємству "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" за січень - липень, жовтень - грудень 2014 року та січень - травень 2015 року, проте відсутня позначка про сплату страхових внесків.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що періоди роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці не зараховано до її страхового стажу у зв`язку з тим, що печатка на звільнення з роботи нечитабельна, записи у трудовій книжці внесено з порушенням вимог Інструкції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки. Пенсійни орган, також зазначив, що в реєстрі застрохованих осіб на позивача є інформація про нараховану заробітну плату по підприємству "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" за січень - липень, жовтень - грудень 2014 року та січень - травень 2015 року, проте відсутня позначка про сплату страхових внесків.

Позивачем подано до суду відповідь на відзиви пенсійних органів в якій остання зазначила, що не погоджується з доводами викладеними в запереченнях та просить суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована на тимчасово непідконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 02.01.2020 №3216- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач є пенсіонером, з 05.11.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до положень Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується матеріалами справи.

Вважаючи, що пенсійним органом невірно обчислено трудовий стаж, оскільки не зараховано періоди її роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 і на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 і з 01.10.2014 по 31.05.2015, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про здійснення його перерахунку.

Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 26.01.2022 №32 відмовлено позивачу в проведенні перерахунку її пенсії у зв`язку з тим, що довідка про наявний трудовий стаж за період роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 видана підприємством, яке знаходиться на території тимчасово непідконтрольній Україні.

Листом від 02.02.2022 №1505-1291/К-02/8-1000/22 Головне управління ПФУ у Кивській області повідомило позивачу, що періоди роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці не зараховано до її страхового стажу у зв`язку з тим, що печатка на звільнення з роботи нечитабельна, записи у трудовій книжці внесено з порушенням вимог Інструкції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки. Пенсійни орган, також зазначив, що в реєстрі застрохованих осіб на позивача є інформація про нараховану заробітну плату по підприємству "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" за січень - липень, жовтень - грудень 2014 року та січень - травень 2015 року, проте відсутня позначка про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись з правомірністю такої позиції відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Положеннями статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання "Відособленим підрозділом "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи в "Відособленому підрозділі "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

В розрізі даної справи та за умови підтвердження стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача в "Відособленому підрозділі "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 і з 01.10.2014 по 31.05.2015.

Аналогічну правову позицію наведено Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16) та від 01.03.2021 у справі № 423/757/17.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Щодо доводів відповідача про те, що період роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 зарахувати до страхового стажу неможливо, оскільки підстави для його зарахування відсутні, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача містить запис про період її роботи з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці .

Щодо доводів відповідача про те, що довідки про підтвердження страхового стажу додані до звернення не відповідають вимогам діючого законодавства України, судо встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.09.2021 у справі № 822/1362/18.

З матеріалів справи вбачається, що періоди роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці підтверджуються у тому числі оформленою довідкою від 25.01.2022 №06/07, виданою ПАТ №Кондитерська фабрика "А.В.К.".

Однак, вказана довідка визнана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області недійсною з тих підстав, що відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд вважає, що відповідачем необґрунтовано не враховано довіду, надану позивачем на підтвердження наявного трудового стажу, видану на тимчасово окупованій території, оскільки видача їх суб`єктом господарювання, що розташований на тимчасово окупованій території України, не може позбавляти права особи на належне пенсійне забезпечення.

Так, відповідач обґрунтовано наголошує на тому, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Водночас, Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області не було враховано, що, як підкреслено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані Намібійські винятки Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З огляду на викладене, а також зважаючи на гарантоване статтею 46 Конституції України право громадян на соціальний захист, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи позивача з 15.09.1980 по 09.07.1984 на Ворошиловградській кондитерській фабриці.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.01.2022 №2;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 і на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 і з 01.10.2014 по 31.05.2015;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 зареєстровану за номером 1291/К-1000-22 про перерахунок стажу з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 242-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.01.2022 №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на Ворошиловградській кондитерській фабриці з 15.09.1980 по 09.07.1984 і на підприємстві "Відособлений підрозділ "Шахта імені ХІХ з`їзду КПРС" Державного підприємства "Луганськвугілля" з 01.04.2014 по 31.07.2014 та з 01.10.2014 по 31.05.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2022 зареєстровану за номером 1291/К-1000-22 про перерахунок стажу з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.