Справа № 464/1208/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 464/1208/22 пров. № А/857/13602/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Іщук Л. П.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Кушик Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 464/1208/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження в окремих категоріях справ
суддя у І інстанціїМоскаль Р.М.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про:

- визнання протиправною бездіяльності начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо перевірки виконавчого провадження, вжиття заходів до скасування постанови від 26.09.2018 про стягнення виконавчого збору у ВП №57272348 та повернення стягнутих коштів;

- зобов`язання начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) призначити перевірку виконавчого провадження на предмет законності винесення постанови від 26.09.2018 про стягнення виконавчого збору у ВП №57272348.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.06.2015 у справі №464/6878/14-ц вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 40019,25 доларів США, що еквівалентно 847207,52грн., а також 31554,62грн. заборгованості по кредитному договору №107-р від 10 серпня 2007 року. У Сихівському ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебував виконавчий лист №464/6878/14-ц від 15.01.2018, виданий на примусове виконання зазначеного рішення суду. Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у справі №464/6878/14-ц завершене 02.07.2019 шляхом прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, за заявою стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

26.09.2018 державний виконавець Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову №57272348 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 87876,21 грн. Цю постанову позивачка оскаржила в судовому порядку. 13.07.2021 суд залишив її позовну заяву без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду. Позивачка подала скаргу до начальника Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області про перевірку виконавчого провадження дій державного виконавця, що виніс оскаржувану постанову. У відповідь отримала лист щодо порушення строків звернення. На повторні скарги до Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції щодо перевірки виконавчого провадження отримала у відповідь листи відповідача, з яких, на переконання позивачки вбачається бездіяльність відповідача, оскільки відповідач не провів перевірку виконавчого провадження та не скасував рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору №57272348 від 26.09.2018, яке призводить до подвійного стягнення з неї виконавчого збору.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 464/1208/22 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки аргументам позивача з приводу того, що ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено коло осіб, які мають перевіряти законність виконавчого провадження, а ст. 8-1 вказаного Закону визначено повноваження вказаних осіб щодо витребування виконавчого провадження з відповідного органу виконавчої служби для його перевірки. Окрім того, позивач вказує, що суд першої інстанції не забезпечив прав позивача щодо заміни належного співвідповідача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи та на номер телефону, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотання про відкладення слухання справи не направляв.

В судовому засіданні представник позивач ОСОБА_3 та її представник Попович Н.І. надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, котрий оскаржує до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) законність стягнення з неї виконавчого збору на підставі постанови від 26.09.2018 №57272348 про стягнення виконавчого збору.

В порядку, визначеному частиною третьою статті 74 №1404-VІІІ боржник як учасник виконавчого провадження має можливість оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби лише в судовому порядку.

Як наслідок суд дійшов висновку, що позивач, як особа яка має статус боржника у виконавчому провадженні не може претендувати на розгляд її скарги в порядку, визначеному частиною третьою статті 74 №1404-VІІІ - начальником Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). При цьому, суд урахував, що подана скарга позивача належним чином була розглянута відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Сихівський районний суд м. Львова 25.06.2015 прийняв рішення №464/6878/14-ц, яким задовольнив позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнув солідарно 40019,25 доларів США, що в еквіваленті становить 847207,52 грн., а також 31554,62грн. заборгованості по кредитному договору №107-р від 10 серпня 2007 року) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/46139603).

На примусове виконання цього рішення Сихівський районний суд м. Львова 15.01.2018 видав виконавчий лист №464/6878/14-ц.

26.09.2018 державний виконавець Сихівського ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області відкрив виконавче провадження на підставі виконавчого листа №464/6878/14-ц, виданого 15.01.2018 Сихівським районним судом м. Львова.

Того ж дня, 26.09.2018, державний виконавець прийняв постанову ВП №57272348 про стягнення виконавчого збору, на підставі статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 10 відсотків суми боргу, що становить 87876,21 грн. (а.с. 6).

Заявниця скористалася правом оскаржити постанову про стягнення виконавчого збору від 26.09.2018 ВП №57272348 до суду. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду №380/7414/21 від 13.07.2021 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови від 26.09.2018 ВП №5727234 та повернення вже сплачених коштів (https://www.reestr.court.gov.ua/Review/98302919).

20.07.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Сихівського ВДВС міста Львів ГТУЮ про перевірку виконавчого провадження та правомірність винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (вх.№10878/19.4-39, а.с.14).

Вважаючи надану їй відповідь на заяву бездіяльністю щодо розгляду звернення, заявниця 03.11.2021 звернулась в Сихівський районний суд м. Львова із скаргою, просила визнати протиправною бездіяльність начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо перевірки виконавчого провадження, скасувати постанову від 26.09.2018 про стягнення виконавчого збору у ВП №57272348 та повернути стягнуті кошти.

Ухвалою №464/6878/14-ц (пр № 4-с/464/21/21) від 29.11.2021 Сихівський районний суд м. Львова відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (https://www.reestr.court.gov.ua/Review/101657956).

Темірова Л.П. звернулася із скаргою від 25.12.2021 до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), просила провести перевірку виконавчого провадження та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №57272348 від 26.09.2018, скасування постанови про накладення арешту на майно/зарплатний рахунок (а.с.7).

У відповідь Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) скерувало лист від 18.01.2022 (а.с. 8), в якому повідомлено скаржницю, що 10.01.2022 державний виконавець виніс постанову про зняття арешту з коштів, що містяться на рахунках боржника. В листі скаржниці процитовано норми частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких рішення, дії, бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, зазначивши, що з метою оскарження дій/бездіяльності державного виконавця останній (боржнику) слід звернутись до суду (а.с.8).

17.02.2022 ОСОБА_1 повторно звернулась до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із скаргою, просила призначити та провести перевірку законності стягнення з неї виконавчого збору. В скарзі вказала, що попереднє її звернення в частині проведення перевірки законності стягнення з неї виконавчого збору залишене без відповідного реагування; зіслалась на норми статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», зауваживши, що начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) по відношенню до начальника Сихівського ВДВС міста Львів ГТУЮ є керівником вищого органу державної виконавчої служби (а.с. 11-12).

07.03.2022 начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скерував ОСОБА_1 лист №1030/120/0/03-19 у якому повідомив про неможливість проведення перевірки законності виконавчого провадження №59448050 з огляду на те, що подана нею скарга не відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». В листі зазначено, що у виконавчому провадження скаржниця є боржником, тому відповідно до норм 74 згаданого Закону боржником рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду (а.с. 13-15). Заявниця скористалася правом оскаржити постанову про стягнення виконавчого збору від 26.09.2018 ВП №57272348 до суду. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду №380/7414/21 від 13.07.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови залишено без розгляду з причини пропуску строку звернення до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ст.ст. 14, 15 Закону №1404-VІІІ учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди, які є виконавчими документами.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби стаття 74 Закону №1404-VІІІ врегульовує таким чином:

- рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74);

- рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74);

- рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини (частина третя статті 74);

- скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги (частина четверта статті 74);

- рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина 5 статті 74).

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

- відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

- управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

- відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Розділ ХІІ Інструкції регулює порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження. Так, відповідно до пункту 1 розділу ХІІ Інструкції перевірити законність виконавчого провадження мають право:

- директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби;

- начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;

- начальник управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень в районі міста Києва цього управління;

- начальник відділу примусового виконання рішень в районі міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;

- начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані;

- начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі;

- начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Відповідно до норм розділу ХІІ Інструкції :

2. Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

3. Перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.

Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова.

5. Витребуване виконавче провадження надсилається до органу державної виконавчої служби, який його витребував, із супровідним листом у строки, визначені в постанові про його витребування.

8. Після закінчення перевірки законності виконавчого провадження оригінал виконавчого провадження не пізніше трьох робочих днів з моменту закінчення перевірки повертається до органу державної виконавчої служби, у провадженні якого воно перебуває (перебувало).

9. Посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень.

10. Постанови про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів підлягають обліку в журналі обліку постанов про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування (додаток 10).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що згідно статті 74 Закону №1404-VІІІ оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та/або інших осіб ДВС здійснюється учасники виконавчого провадження (крім боржника) із застосуванням адміністративного оскарження:

-рішень, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби - до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець;

- рішень, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, - до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

В порядку застосування процедури судового оскарження сторони та інші учасники виконавчого провадження та особи можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби:

- щодо виконання судового рішення - до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом;

- щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як наслідок суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що боржник як учасник виконавчого провадження має можливість оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби лише в судовому порядку.

У даній справі позивач є боржником у виконавчому провадженні, котрий оскаржує до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) законність стягнення з неї виконавчого збору на підставі постанови від 26.09.2018 №57272348 про стягнення виконавчого збору.

Зважаючи на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач (як боржник у виконавчому провадженні) не може претендувати на розгляд її скарги в порядку застосування адміністративної процедури, встановленої частиною третьою статті 74 Закону України №1404-VІІІ.

Відтак, звернення позивача до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо перевірки виконавчого провадження та законності прийнятої державним виконавцем постанови від 26.09.2018 №57272348 про стягнення з неї виконавчого збору не могло бути розглянуте на підставі статті 74 Закону №1404-VІІІ.

Водночас судом ураховано, що вказане звернення позивача було належним чином розглянуте відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, з приводу не надання судом першої інстанції належної оцінки аргументам позивача, які стосуються ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» якою визначено коло осіб, які мають перевіряти законність виконавчого провадження та ст. 8-1 вказаного Закону, якою визначено повноваження вказаних осіб щодо витребування виконавчого провадження з відповідного органу виконавчої служби для його перевірки, то колегія суддів зазначає, що з 05.10.2016 набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року.

Закон України № 1404-VIII не містить положень статті 8-1.

Відносно ж наявної статті 8 вказаного Закону № 1404-VIII, то положеннями вказаної статті урегульовано питання автоматизована система виконавчого провадження. При цьому вказана стаття 8 не визначає кола осіб, які мають перевіряти законність виконавчого провадження та їх повноваження.

Водночас колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, які стосуються покликання на Закон України «Про державну виконавчу службу», позаяк вказаний Закон втратив чинність 05.10.2016 на підставі Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016, а відтак на дату спірних правовідносин не визначав кола осіб, які мають перевіряти законність виконавчого провадження та їх повноваження.

Також колегією суддів відхиляються доводи позивача відносно не забезпечення прав позивача щодо залучення належного співвідповідача, оскільки у спірних правовідносинах позивач міг оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору лише до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, позаяк у правовідносинах у яких учасник має статус боржника адміністративна процедура оскарження не застосовується.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 464/1208/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року