Справа № 458/641/22
Суддя: Ференц Р. І.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання - Матківська Р.Р.,

Справа № 458/641/22

Провадження №2-а/458/16/2022

за участі сторін адміністративного провадження:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Сенюга І.М.,

відповідач Самбірський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області повноважний представник не прибув,

третя особа поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Р.В. не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Турківського районного суду Львівської області порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Роман Володимирович про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ №070973 від 21.02.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.09.2022 року до Турківського районного суду Львівської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Роман Володимирович про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАБ №070973 від 21.02.2022 року.

Крім того, просить визнати причини пропуску строків на оскарження даної постанови поважними та поновити строк на її оскарження. Клопотання обґрунтовує тим, що про існування постанови дізнався 13.09.2022 року після отримання в Турківському відділі державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на руки постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69623369.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом позову є визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Приймаючи до розгляду даний позов і вирішуючи спір, суд дотримувався принципу доступу до правосуддя, оскільки надмірний формалізм до форми та змісту позовної заяви порушує право особи, на доступ до правосуддя. Так, у справі Перез де Рада Каванілес до Іспанії від 28.10.1998 року (§49, заява № 28090/95) ЄСПЛ визнав, що фактично суворе застосування національними судами процесуального правила позбавило заявника права доступу до суду. При застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (§29 рішення ЄСПЛ у справі Вальчілі до Франції від 26.07.2007 року, заява № 35787/03).

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Особам, які беруть участь у справі, роз`яснено, що вони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Позиція особи, яка подала позов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сенюга І.М. підтримали поданий адміністративний позов, надав пояснення аналогічні до обставин і фактів, які наведені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що транспортним засобом позивач не керував, транспортний засіб перебував на території прибудинкової території за місцем проживання позивача, транспортним засобом керував його товариш.

Позиція відповідача.

Сторона відповідачів не забезпечила самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилав, причини не прибуття в суд не повідомив.

Позиція третьої особи.

Третя особа, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилав, причини не прибуття в суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач відзиву та документів до суду не надіслав, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надав.

Заяви (клопотання) учасників справи.

20.09.2022 року позивач подав в суд позовну заяву та клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.09.2022 року прийнято до розгляду адміністративний позов, відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, роз`яснено відповідачу порядок строки подачі доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, подачі відзиву.

Судові засідання про справі призначалися 29.09.2022 року, 04.10.2022 року, 06.10.2022 року, 10.10.2022 року, 24.10.2022 року.

Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами процесуального закону яким передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів.

Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.)

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин, з врахуванням вимог ч. 6 ст.162 КАС України, у випадку ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами і на підставі наявних у ній доказів.

24.10.2022 року по справі проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року, винесеної поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Біласом Р.В. вбачається, що 21.02.2022 року було прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення п.2.1 а) Правил дорожнього руху за що передбачена адміністративна відповідальність по ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує його права, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (Hornsby v. Greece, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 21.02.2022 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

Відносно позивача ОСОБА_1 21.02.2022 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Біласом Р.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі БАБ №070973 від 21.02.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення п.2.1.а) Правил дорожнього руху за керування транспортним засобом в якому не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби та був позбавлений права керування згідно постанови Турківського районного суду Львівської області від 17.12.2021 року терміном на один рік, за що передбачена адміністративна відповідальність по ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення 29.10.2021 року було складено протокол серії БД №377396 від 29.10.2021 року і з приводу складеного протоколу по адміністративній справі №458/887/21 постановою Турківського районного суду Львівської області від 17.12.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постанова суду вступила в законну силу 29.12.2021 року.

Згідно постанови старшого державного виконавця Старосамбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у виконавчому провадженні №68395791 від 17.02.2022 року виконана.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

З аналізу доводів позовної заяви позивача, враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 станом на 21.02.2022 року не мав права на керування транспортними засобами, оскільки такого права керування транспортними засобами був позбавлений згідно постанови суду, яка вступила в законну силу і виконана компетентними органами.

Дослідженій в судовому засіданні справі про адміністративне правопорушення №458/132/22 відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП Турківським районним судом Львівської області 31.03.2022 року була винесена постанова, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд при розгляді даної позовної заяви враховує те, що постановою Турківського районного суду Львівської області 31.03.2022 року встановлено, що «У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 21.02.2022 року о 20 год 40 хв не перебував у стані алкогольного сп`яніння та не їхав своїм автомобілем ВАЗ-21011 номерний знак НОМЕР_1 , а розвертався автомобілем на подвір`ї житлового будинку» (абзац №2 описової частини постанови).

Окрім цього, на 4 аркуші в 23 абзаці описової частини постанови суду від 31.03.2022 року зазначено наступне: «Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису з місця події видно, що в провулку рухається транспортний засіб ВАЗ-21011 номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився самостійно на подвір`ї житлового будинку».

Окрім цього, на 4 аркуші в 24 абзаці описової частини постанови суду від 31.03.2022 року зазначено наступне: «З автомобіля вийшов ОСОБА_1 , якому було запропоновано надати посвідчення водія».

Дані факти, встановлені рішенням суду, яке вступило в законну силу, вказують на те, що транспортний засіб рухався і ним керував ОСОБА_1 , і встановлені судом факти спростовують позицію позивача в тій частині, що транспортним засобом він не керував.

За правилами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не представив суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не подав відзиву на позовну заяву, не подав жодного доказу на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, необхідного для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Водночас суд звертає увагу на те, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Р.В., як уповноважена державою особа на прийняття постанов про адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку, оскільки від імені органів Національної поліції оформляти справи про адміністративні правопорушення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, мав право і підстави приймати рішення про винесення постанови серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, позивач, будучи присутнім під час розгляду справи №458/132/22 в присутності адвоката Сенюги І.М., оскільки 18.03.2022 року через канцелярію суду за вхідним №769/22 позивачем було подано заяву (а.с. 17 справи №458/132/22 ) про знайомлення з матеріалами справи, а також зняття копій зі справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП отримав копію оскаржуваної постанови серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року саме 18.03.2022 року, а не як вказує позивач що таку копію оскаржуваної постанови він отримав 13.09.2022 року у відділі виконавчої служби.

Суд критично ставиться до позиції позивача в цій частині стосовно того, що ним пропущено строк звернення до суду, оскільки після дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення №458/132/22 встановлено, що позивач дізнався і отримав на руки копію оскаржуваної постанови саме 18.03.2022 року.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом 10 днів. Цей строк починає обчислюватися з моменту винесення постанови. У випадку, якщо встановлений строк був пропущений з поважних причин, його може бути поновлено. До того ж особа, яка має право на оскарження постанови у справі, надає письмову заяву про поновлення строку. В заяві обов`язково вказується причина, з якої був пропущений строк. Орган (посадова особа), який розглядає заяву, перевіряє обґрунтованість причини, за власним переконанням вирішує, чи є вона поважною. Такою причиною може бути визнана хвороба особи, її від`їзд у службових справах, та інші причини. Заяву щодо поновлення строку може бути подано до органу, що має право розглядати скаргу, або до суду.

На переконання суду, яке підтверджено матеріалами справи про адміністративне правопорушення №458/132/22 про отримання копії оскаржуваної постанови серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року 18.03.2022 року, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів, які б підтверджували, що ним пропущено строк на оскарження постанови з підстав, що пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, які не залежали від його волі та унеможливили звернення з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови у встановлений процесуальним законом строк.

Підстави пропуску особою строку на оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, які не залежали від волі особи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

У зв`язку з даним фактом, позивач пропустив строк звернення в суд, а посилання позивача на те, що ним отримано оскаржувану постанову у відділі виконавчої служби 13.09.2022 року спростовується написаною ОСОБА_1 18.03.2022 року заявою про виготовлення копій (в тому числі і оскаржуваної постанови) по справі про адміністративне правопорушення №458/132/22.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що винесена постанова працівником поліції в повній мірі відображає в описовій частині постанови місця виявлення правопорушення, обставини правопорушення.

Зважаючи на те, що позивач в судовому порядку оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі БАБ №070973 від 21.02.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення, яка винесена в частині як керування транспортним засобом в якому не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби, так і в частині керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, однак в своїй позовній заяві і в судовому засіданні наводить вимоги лише в частині неможливості керування транспортним засобом 21.02.2022 року, а в іншій частині керування транспортним засобом в якому не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби позивач не наводить будь-яких доказів, і не спростовує такий факт, у зв`язку з чим суд розцінює таку позицію позивача як визнання провини в частині керування транспортним засобом в якому не освітлювався задній номерний знак в темну пору доби.

Суд при розгляді даної справи враховує практику ЄСПЛ, яка поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Згідно ст.2 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; припиняє виявлені адміністративні правопорушення.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 згідно розділу ІІІ п.10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 розділ III Інструкції № 1395)

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність причин і підстав у поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старшого сержанта поліції Біласа Р.В., як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху на місці вчинення такого правопорушення.

Стосовно суті прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №070973 від 21.02.2022 у справі про адміністративне правопорушення суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що обов`язок щодо належного складання адміністративних матеріалів, в тому числі постанови чи протоколу, який є одним з численних, проте не визначальних доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в складеному процесуальному документі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний документ, та не може бути перекладено на суд.

Даних вимог працівник поліції дотримався, а позивач не надав чітких та переконливих доказів, які б доводили зворотнє.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Матеріалами справ про адміністративні правопорушення №458/889/21 за вчинення ОСОБА_1 29.10.2021 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та справи №458/132/22 за вчинення ОСОБА_1 21.02.2022 року правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, які досліджені в судовому засіданні, встановлено, що працівник поліції діяв відповідно до вимог ст.280 КУпАП, оскільки ним було в повному обсязі з`ясовно і встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні правопорушення, у зв`язку з чим була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Долучені до матеріалів справи відеодокази, які оглянуті в судовому засіданні, відповідають вимогам ст.251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

З огляду на це, розглядаючи справу та приймаючи оскаржувану постанову, поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Р.В. діяв відповідно до чинних на час виникнення спірних відносин положень КУпАП.

Також, відповідно до ст.69 КАС України в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Водночас позивач не надав, а оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи про адміністративні правопорушення спростовано позицію позивача в тій частині, що він несвоєчасно, в вересні 2022 року отримав оскаржувану постанову, оскільки таку постанову ним отримано при ознайомленні з матеріалами адміністративної справи 18.03.2022 року. Також позивачем не надано переконливих доказів того, що оскаржувана постанова серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року є незаконною.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено підставність і правомірність постанови серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року, а позивачем не надано доказів того, що зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283 і 284 КУпАП.

В оскаржуваній постанові наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості в дотримання вимог п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, суд констатує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, зафіксовано та підтверджено допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень Правил дорожнього руху.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова містить опису усіх обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї додано докази, що свідчили про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

При вирішенні даного позову суд також звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст.126 КУпАП інспектори відповідного органу поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме від імені Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами або третіми особами у справі, оскільки належним відповідачем є відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Тому відповідачем або третьою особою у справах про оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 27.02.2020 у справі № 759/13033/14-а (2а/759/391/14).

Згідно ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене, з`ясовані фактичні обставини по справі та досліджені докази, суд вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №070973 від 21.02.2022 року, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старшим сержантом поліції Біласом Р.В. слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Судом при вирішенні даного спору враховано те, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Термін "суд" може поширюватися на органи, які розглядають обмежене коло специфічних питань, якщо такий орган забезпечений відповідними гарантіями, однією із яких відповідно до п.95 рішення Європейського суду з прав людини "Рінгайсен проти Австрії" від 16.07.1971 року є те, що процес у таких органах має забезпечувати виконання гарантій справедливого судочинства.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Керуючись ст.ст.2,5,121,122,183,205,229,240,248,256,294,295,297 КАС України, ст.ст.256,268,288,293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Роман Володимирович про визнання незаконною постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №070973 від 21.02.2022 року - відмовити у повному обсязі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ;

Місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм серії НОМЕР_3 , виданий 10.08.2018 року, орган видачі 4637.

Відповідач Самбірський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вулиця Степана Бандери,4 м.Самбір Львівська область 81400.

Третя особа поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старший сержант поліції Білас Роман Володимирович;

юридична адреса місця праці: вул. В.Стуса,14 м.Турка Львівська область 82500;

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст судового рішення складено 28.10.2022 року.

Суддя Р.І.Ференц