Справа № 480/5351/22
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2022 року Справа № 480/5351/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5351/22
за позовом ОСОБА_1
до Сумської митниці
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Сумської митниці, в якій просить:
Також позивач просить здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до митної декларації від 20.11.2018 № UA805180/2018/022637 (далі - МД) уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було заповнено МД та пред`явлено до митного оформлення легковий автомобіль MITSUBISHI LANCER з VIN-номером НОМЕР_1 , який було придбано позивачем згідно інвойсу від 16.08.2018 року № б/н за ціною 1200.00 дол. США. При цьому, імпортований позивачем транспортний засіб мав технічний стан з численними пошкодженнями, що підтверджувалося результатами огляду цього імпортованого товару. Митну вартість транспортного засобу було заявлено у МД у розмірі 1933.00 дол.СІІІА (графа 45 МД).
08.02.2022 року позивачеві стало відомо, що Сумською митницею за вказаним фактом митного оформлення транспортного засобу визнано його винним у вчиненні порушення митних правил, що стало наслідком проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, про проведення якої позивачеві не було відомо.
Позивач вважає наведені акти індивідуальної дії протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Вважає, що Сумською митницею безпідставно притягнуто до відповідальності без урахування його права на участь у процесі прийняття рішення, яке його стосується.
Ухвалою суду від 22.08.2022 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що документальна невиїзна перевірка проводилася на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 18.10.2021 року №151 Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань митної справи. ОСОБА_1 . Сумською митницею направлено листа від 19.10.2021 № 7.24-08-4/19/10/1753 з повідомленням про проведення з 04.11.2021 по 05.11.2021 документальної невиїзної перевірки, з зазначенням місця та інформації про предмет призначеної перевірки та підстави її проведення, яке згідно з відміткою на поштовому відправленні повернуто за закінченням терміну зберігання.
Отже, дане повідомлення відправлено завчасно (з дотриманням вимог статті 42 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI). Крім того, згідно п.п. 1. 2 розділу II наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 Про затвердження Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, нормативні строки пересилання рекомендованої письмової кореспонденції у межах населеного пункту становить (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) становить 3 (три) дні.
У самому наказі від 18.10.2021 року №151 "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань митної справи" зазначено, що перевірка буде відбуватися на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 1 частини 3 статті 345, пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-УІ та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №27/117/24/6-2021.
За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки у відповідності до вимог статті 351 Митного кодексу України було складено Акт перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією від 20.11.2018 № №UА805180/2018/022637.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків акту (довідки) документальної перевірки/зустрічної звірки через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти акт (довідку) документальної невиїзною перевірки /зустрічної звірки, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, акт (довідку) документальної перевірки/зустрічної вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службовою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (відповідно до норм пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України).
Відповідач вважає, що перевірку проведено та прийнято податкові повідомлення-рішення відповідно до вимог чинного законодавства у межах наданих повноважень, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 55-63).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що відповідно до митної декларації від 20.11.2018 № UA805180/2018/022637 уповноваженою позивачем особою - ФОП ОСОБА_2 було пред`явлено до митного оформлення легковий автомобіль MITSUBISHI LANCER з VIN-номером НОМЕР_1 , який було придбано позивачем згідно інвойсу від 16.08.2018 року № б/н за ціною 1200.00 дол. США. Митну вартість транспортного засобу було заявлено у МД у розмірі 1933.00 дол. СІІІА (а.с. 20).
На підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби України № 151 від 18.10.2021 р. "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи" відповідачем проведено перевірку, за результатами якої складено акт № 29/21/7.24-19/ НОМЕР_3 від 08.11.2021 (а. с. 19, 30-35).
14.12.2021 р. на підставі акту перевірки Сумською митницею прийнято податкові повідомлення - рішення:
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Щодо законності проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки позивача, суд зазначає, наступне.
10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ.
Згідно з ч.1 статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.
Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.
Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.
У той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість достягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю.
Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.
Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Частиною третьою статті 245 Митного кодексу України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:
правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Відповідно до частини другої статті 345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Судом встановлено, що строки давності, визначені ст. 102 Податкового кодексу України, під час проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства з питань митної справи Слобожанською митницею Держмитслужби було дотримано.
Щодо твердження позивача про не витребування митницею у позивача документів, пояснень які стосувалися перевірки, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 . Сумською митницею направлено листа від 19.10.2021 № 7.24-08-4/19/10/1753 з повідомленням про проведення з 04.11.2021 по 05.11.2021 документальної невиїзної перевірки, з зазначенням місця та інформації про предмет призначеної перевірки та підстави її проведення, яке згідно з відміткою на поштовому відправленні повернуто за закінченням терміну зберігання.
Отже, дане повідомлення було відправлено відповідачу завчасно (а.с. 76-77), а тому відповідачем було виконано обов`язок щодо повідомлення позивача про перевірку.
Щодо твердження позивача про те, що зазначена перевірка в порушення підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, була проведена митним органом під час дії мораторію, то суд зазначає наступне.
Так, підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Разом з тим, Законом України від 16.10.2020 №466- IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» пункт 75.1статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: "Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України". Зазначений Закон набрав чинності 23.05.2020.
Згідно п.п. 41.1.2. ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.
Виходячи із викладеного, суд доходить висновку, що мораторій щодо проведення перевірок, встановлений підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з 23.05.2020 не розповсюджується на перевірки, що проводяться митними органами.
Також, з матеріалів справи суд вбачає, що спірна перевірка була призначена наказом Слобожанської митниці Держмитслужби від 18.10.2021 № 151 на підставі п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а. с. 19).
Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, суд вбачає, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с. 68-69).
Оскільки вказані платіжний документ та інвойс позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися, суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України.
Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки, суд вважає необґрунтованим.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією IM40ДЕ від 12.11.2018 №UА805180/2018/022637, встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались:
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 16.08.2018 б/н на суму 1200 дол. США (а.с.22);
- коносамент від 04.09.2018 № 18137302 (контейнер CAIU8621731 40 НС), доставка з NEWARK (США) до порту м. Одеса (Україна);
-документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (SALVAGE CERTIFICATE ) від 11.11.2016 № НОМЕР_4 (а.с.21);
-платіжні документи (квитанція про сплату митних платежів від 07.11.2018 № 45, платник: ОСОБА_1 ; призначення: оплата за митне оформлення та квитанція про сплату митних платежів від 20.11.2018 №259, платник: ОСОБА_1 ; призначення: доплата за митне оформлення).
Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за другорядним методом (6 резервний) на рівні 1933 дол. США.
При цьому, як зазначено в акті перевірки, що при здійсненні аналізу електронних митних декларацій та інформації отриманої за листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, встановлено, що через АТ КБ ПриватБанк CHYRVA OLEKSANDR SERHIIOVYCH здійснив сплату коштів за платіжним дорученням від 17.08.2018 (SW24I817039050) у розмірі 2393,00 дол. США на рахунок COPART MEMBER WIRE ACCOUNT (US/SAN FRANCISCO, CA) згідно invoice 894589 за купівлю автомобіля номер кузова (VIN): НОМЕР_1 (а.с.73).
Таким чином, за результатами аналізу та співставлення відомостей платіжних доручень, отриманих від правоохоронних органів, з відомостями МД від 20.11.2018 №UA805180/2018/022637 встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер VIN -код та рік випуску транспортного засобу, номер контейнера, номер вантажного відправлення співпадають. Отже, суми коштів, зазначені в платіжних дорученнях, стосуються купівлі задекларованого за МД від 20.11.2018 за №UA805180/2018/022637.
Суд зазначає, що пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:
а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Статтею 49 МКУ визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 МКУ, частиною 2 цієї статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 МКУ, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно частин 1 статті 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 статті 51 МКУ визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 53 МКУ визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 10 статті 58 МКУ зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода): витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на страхування цих товарів.
Частиною 21 статті 58 МКУ зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Частиною 1 статті 257 МКУ визначено, що декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
Відповідно до частини 8 статті 264 МКУ з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Частиною 1 статті 55 МКУ визначено, що Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт), приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 МКУ виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до п. п. 54.3.6 п.54.3, ст. 54 ПКУ, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 МКУ, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.
Відповідно ст. 278 МКУ, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно п. 190.1. ст. 190 ПКУ базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МКУ, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Виходячи із аналізу зазначених вище норм, суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
Частиною 2 статті 293 МКУ, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Щодо доводів представника позивача про протиправність нарахування штрафу у розмірах 25% від суми податкового зобов`язання.
Відповідно до п.123.2 ст.123 ПКУ штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання вчинені умисно - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При цьому, суд звертає увагу, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання позивачем встановлених законодавством вимог є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16 та 36 ПКУ.
Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією IM40ДЕ від 12.11.2018 №UА805180/2018/022637.
Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних рішень, при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.
На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук