Справа № 280/5309/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 жовтня 2022 року (12:20)Справа № 280/5309/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2), в якій просить суд:

визнати протиправними дії відповідача 1 та рішення відповідача 2 з відмови ОСОБА_1 у належному зарахуванні стажу та у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати до загального стажу позивача періоди його роботи з 03.12.1979 по 11.08.1980, з 03.10.1983 по 10.01.2000, у зв`язку із чим призначити та виплачувати йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.08.2022 позивач звернувся до відповідач 1 за призначенням пенсії за віком, оскільки 07.08.2022 досяг пенсійного віку та мав необхідну кількість загального стажу, однак рішенням відповідача 2 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із неналежним зарахуванням стажу за даними трудової книжки. Із змісту рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що період роботи ОСОБА_1 з 03.12.1979 по 11.08.1980 (8 місяців 9 днів) не зарахований до загального стажу позивача, оскільки, на думку відповідачів, у даті звільнення наявне виправлення у записі в трудовій книжці. Проте запис №3 трудової книжки позивача від 03.12.1979 НОМЕР_1 за спірний період не містить слідів виправлення: немає наведення, закреслення, тощо. Позивач зауважує, що не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися спеціально уповноваженою особою Київського виробничого об`єднання ім. Артема «Київський машинобудівний завод». Також, відповідачами до стажу позивача не зараховано період його роботи у колгоспі з 03.10.1983 по 10.01.2000 (16 років 3 місяці 8 днів), оскільки, на думку відповідачів, його трудова книжка не містить інформації про фактично відпрацьовані людино-дні із встановленим мінімумом. Однак, разом із заявою за призначенням пенсії позивач надавав трудову книжку колгоспника від 09.04.1984 НОМЕР_2 , яка містить записи №1-3 про спірний період роботи, а також інформацію про прийнятий колгоспом річний мінімум та фактично відпрацьовані позивачем дні на стор. 18-21 зазначеної трудової книжки містить. Таким чином, відмова у зарахуванні спірних періодів стажу несумісна з принципами верховенства права та належного урядування. Також вважає безпідставною передачу заяви позивача про призначення пенсії за віком на розгляд до іншого органу Пенсійного фонду. Беручи до уваги вищезазначене просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21.09.2022 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 36637), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зокрема зазначає, що 09.08.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду даної заяви та доданих до неї документів прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке було прийнято ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Так, за результатами розгляду наданих документів загальний страховий стаж позивача склав 20 років 9 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення йому пенсії за віком. До загального страхового стажу позивача не було зараховано період його роботи з 03.12.1979 по 11.08.1980, з 03.10.1983 по 10.01.2000 та з 16.05.2007 по 21.09.2007. Зазначає, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_3 , а саме її форма та зміст, не відповідає приписам «Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників» затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310. На підставі цього у посадових осіб територіального органу Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави для врахування періоду роботи позивача з 03.10.1983 по 10.01.2000 рік під час його роботи у колгоспі. Окрім того, страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку визначеному Постановою № 637. Виходячи з того, що записи в трудовій книжці аозивача НОМЕР_4 , а саме запис № 3 виконаний з порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58, у посадових осіб Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави для врахування періоду роботи позивача з 03.12.1979 по 11.08.1980. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

24.10.2022 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 40183), в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зокрема зазначає, що позивач звертався 09.08.2022 до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою та необхідними документами на призначення пенсії. В подальшому, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відділ перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 . За результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу визначеного пунктом 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До страхового стажу позивача не зараховані: період роботи з 03.012.1979 по11.08.1980, оскільки існує виправлення при звільненні; період роботи з 03.10.1983 по 01.01.2000 - період роботи в колгоспі, оскільки відсутні фактично відпрацьовані людино-дні із встановленим мінімумом; період роботи з 16.05.2007 по 21.09.2007 - відсутні внески в індивідуальній відомості про застраховану особу. Неодмінною умовою для задоволення вимог адміністративного позову є встановлення факту порушення прав особи протиправними рішеннями або діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень. З огляду на вищевикладене, зазначає, що відповідачем 2 жодним чином не порушені права ОСОБА_1 при реалізації ним права на призначення пенсії за віком. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

09.08.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 із застосуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії за віком передано на розгляд ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , в якому зазначено, що необхідний страховий стаж, зазначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 20 років 9 місяців 22 дні. За доданими документами, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 03.12.1979 по 11.08.1980, оскільки існує виправлення при звільненні; період роботи з 03.10.1983 по 10.01.2000 - період роботи в колгоспі, оскільки відсутні фактично відпрацьовані людино-днів із встановленим мінімумом; період роботи з 16.05.2007 по 21.09.2007- відсутні внески в індивідуальній відомості про застраховану особу.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком та не врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 03.12.1979 по 11.08.1980, з 03.10.1983 по 10.01.2000, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частинами 1-3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 (далі - Закон №1788) гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно положень статті 2 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Із змісту рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що період роботи ОСОБА_1 з 03.12.1979 по 11.08.1980 не зарахований до загального стажу позивача, оскільки, у даті звільнення наявне виправлення у записі в трудовій книжці.

Однак, запис №3 трудової книжки ОСОБА_1 від 03.12.1979 НОМЕР_1 виконано без перекреслень, виправлень або наведень та завірений підписом та печаткою уповноваженою особою підприємства.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що спірний період з 03.12.1979 по 11.08.1980 безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Окрім того, до стажу позивача не зараховано період його роботи у колгоспі з 03.10.1983 по 10.01.2000, оскільки, трудова книжка позивача не містить інформації про фактично відпрацьовані людино-дні із встановленим мінімумом.

Так, суд зазначає, що стаж роботи позивача у колгоспі за період з 03.10.1983 по 10.01.2000 підтверджений документально записами в трудовій книжці колгоспника НОМЕР_5 від 09.04.1984 (а.с.13-17).

Разом з цим, у трудовій книжці колгоспника наявна інформація про прийнятий колгоспом річний мінімум та фактично відпрацьовані ОСОБА_1 дні на стор. 18-21 зазначеної трудової книжки (а.с.16-17).

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, а тому період його роботи у колгоспі з 03.10.1983 по 10.01.2000 слід враховувати повністю незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв чи виконання встановленого мінімуму трудової участі.

Таким чином, відповідач безпідставно не зарахував ОСОБА_1 до трудового стажу періоду роботи у колгоспі з 03.10.1983 по 10.01.2000, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача 2 зарахувати зазначений вище період роботи до страхового стажу позивача.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період роботи ОСОБА_1 з 03.12.1979 по 11.08.1980, з 03.10.1983 по 10.01.2000, у зв`язку із чим призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.08.2022.

Разом з цим, суд зазначає, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області, суд зазначає, що пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абзацами другим, третім, четвертим, шостим пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Підставою для повідомлення заявника про перерахунок/відмову перерахувати пенсію може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера із заявою про призначення/перерахунок пенсії та надання необхідних документів, саме уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення. При цьому структурний підрозділ такого органу визначається за принципом екстериторіальності, тобто питання призначення/перерахунку пенсії може бути вирішено будь-яким територіальним органом Пенсійного фонду, обраним за принципом випадковості.

З вищевикладеного суд робить висновок, що позивач помилково дійшов висновку, що відповідач 1 мав передати звернення позивача про призначення пенсії саме до свого структурного підрозділу.

Суд вважає, оскільки відповідачем 1 не вчинялося жодних дій та не приймалось рішень з питання призначення пенсії позивачу, то в цій частині позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ); Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період його роботи з 03.12.1979 по 11.08.1980, з 03.10.1983 по 10.01.2000 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.08.2022.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.10.2022.

Суддя Ю.В. Калашник