Справа № 260/161/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2022 рокум. Ужгород№ 260/161/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач 2), яким просить суд:

1) позовну заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 до відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до відповідача 2: Військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії-задовольнити повністю;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо мене ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 не нарахування і не виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з серпня 2015 року по жовтень 2016 року;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача 2: Військова частина НОМЕР_3 АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо мене ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 не нарахування і не виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з жовтня 2016 року по березень 2018 року;

4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) суми індексації грошового забезпечення під час проходження мною військової служби у Берегівському ОМВК за період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року включно;

5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) суми індексації грошового забезпечення за період проходження мною військової служби з жовтня 2016 по березень 2018 року включно;

6) звільнити мене від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" оскільки являюсь учасником бойових дій;

7) судові витрати пов`язані з розглядом адміністративної справи покласти на відповідача 1: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ) та відповідача 2: Військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (а.с.1-6).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_5 та військовій частині НОМЕР_3 . Проте із серпня 2015 року по березень 2018 року індексація його грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася. У відповідь на подану заяву щодо нарахування та виплати належних йому сум індексації відповідач повідомив про не проведення таких виплат. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує гарантоване законодавством право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було залишено дану позовну заяву без руху (а.с.19, 20).

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.25, 26).

18 травня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було задоволено клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_2 та зупинено провадження в адміністративній справі за №260/161/21 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії до припинення в Україні воєнного стану (а.с.54, 55).

25 жовтня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у даній адміністративній справі.

25 жовтня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було замінено первісного відповідача 1 на правонаступника - ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ).

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 інвалід війни III групи - учасник бойових дій, що підтверджується копіями посвідчень серії НОМЕР_5 від 26 травня 2015 року та серії НОМЕР_6 від 13 грудня 2019 року (а.с.13, 14).

Як вбачається зі змісту позову, позивач у період із серпня 2015 року по березень 2018 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Судом встановлено, що 10 листопада 2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату належної йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, за період з серпня 2015 року по жовтень 2016 року (а.с.9).

Однак, листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11 грудня 2020 року за вих. № 7324 повідомлено позивача, що причиною не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення за вказаний період є відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди, а також відсутність у Міністерстві оборони України фінансового ресурсу та можливості виплати індексації грошового забезпечення з серпня 2015 року по жовтень 2016 року (а.с.7).

Вважаючи, що твердження відповідача 1 являється безпідставним, оскільки відповідно до наказу Міністерства оборони України, що регламентує бюджетну політику на 2016 рік, а саме: пункту 6 наказу від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців здійснювати відповідно до вимог законодавства України.

У позові позивач також зазначає, що у період з жовтня 2016 року по березень 2018 рік він проходив військову службу у Збройних Силах України, а саме: у військовій частині НОМЕР_3 .

Так, 10 листопада 2020 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача 2 здійснити нарахування та виплату належної йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року (а.с.12).

Однак, Військова частина НОМЕР_3 листом від 30 листопада 2020 року вих. № 150/53/1771 повідомила позивача, що командир частини не має права брати на себе зобов`язання в порушення невідомих документів, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року (а.с.10, 11).

Відповідно до наказу Міністерства оборони України, що регламентує бюджетну політику на 2016 рік, а саме: пункту 6 наказу від 27 січня 2016 року «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України», пункту 10 наказу від 09 лютого 2017 року № 88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік», пункту 10 наказу від 15 лютого 2018 року № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», командирам військових частин належало нараховувати та виплачувати індексацію відповідно до вимог законодавства України.

Таким чином, відповідачі безпідставно не нарахували та не виплатили позивачеві індексацію грошового забезпечення за період із серпня 2015 року по березень 2018 року, що являється порушенням норм чинного законодавства про оплату праці.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів, вважаючи її протиправною, а свої права такими, що підлягають відновленню в судовому порядку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р., держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок, об`єкти та підстави проведення індексації грошових доходів населення регламентуються нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон).

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, ст. 2 Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (ч.ч. 3, 4 ст. 4 Закону).

Нормами ст. 6 Закону встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Індексація доходів населення згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" №2017-III від 05.10.2000 р. відноситься до державних соціальних гарантій та покликана підтримати достатній життєвий рівень громадян та купівельну спроможність їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Норми ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлюють обов`язковість державних соціальних гарантій для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі Порядок).

П. 2 Порядку передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед яких, грошове забезпечення військовослужбовців.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Основною умовою початку нарахування індексації є встановлення того факту, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній ІНФОРМАЦІЯ_4 ) щодо не нарахування та невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з серпня 2015 року по жовтень 2016 року та зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати, судом встановлено наступне.

До відзиву відповідачем 1 долучено довідку про нарахування та виплату позивачеві суми індексації грошового забезпечення за період з 01 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року за вих. № 1177 від 17 лютого 2021 року (а.с.35).

Суд зазначає, що згідно вищевказаної довідки позивачеві нараховано та виплачено суми індексації грошового забезпечення за вересень-листопад 2015 року включно в загальному розмірі 2429,64 грн..

Однак, як вбачається із наявного в матеріалах справи доказу, в серпні та грудні 2015 року позивачеві протиправно не здійснювалося нарахування та виплата індексації.

Стосовно нарахування індексації за період із січня по жовтень 2016 року відповідачем 1 у відзиві на позов зазначено, що нарахування та виплата за цей період не проводилась, у зв`язку з відсутністю фінансового ресурсу.

Відтак, суд приходить висновку, що дана вимога позивача підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не нарахування та не виплати позивачеві сум індексації грошового забезпечення за період серпень 2015 року та з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Зокрема належним способом захисту порушеного відповідачем 1 права позивача, буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснити нарахування та виплату сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за серпень 2015 року та з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2016 року (включно).

В частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо не здійснення нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення позивача в період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2016 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем 1 здійснено нарахування та виплату сум індексації грошового забезпечення за спірний період.

Щодо позовної вимог ОСОБА_1 відносно протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 по відношенню до позивача, яка виразилася у не нарахуванні та не виплаті сум індексації грошового забезпечення в період проходженням ним служби з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року, судом встановлено наступне.

Суд зазначає, що відповідачем 2 не доведено відсутність обставин, передбачених ст.4 цього Закону. Разом з тим, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у спірний період (з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року) не проводилася.

Не нарахування та не виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року відповідач обґрунтовує виключно відсутністю фінансування та механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди.

Вирішуючи питання правомірності дій відповідача крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд повинен дослідити, чи вчинялися такі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Зазначене кореспондується також з встановленим Конституцією України обов`язком будь-якого суб`єкта владних повноважень діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ч. 1 ст. 5 Закону встановлюють джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до яких підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Зазначене кореспондується з положеннями п. 6 Порядку, відповідно до якого виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд вважає, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належною підставою невиконання встановленого законом обов`язку здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, гарантує захист власності. Так, зокрема, зазначеною статтею визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зазначене також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Отже, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що індексація грошового забезпечення також може розглядатися як «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадає під захист, гарантований цією статтею.

Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Аналогічна позиція щодо неправомірності не нарахування та не виплати працівнику індексації грошового забезпечення викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Таким чином, суд вважає, що чинним законодавством України гарантоване право позивача на проведення індексації його грошових доходів у разі настання обставин, передбачених ст. 4 Закону, наведені відповідачем доводи не позбавляють обов`язку останнього провести таку, а тому бездіяльність відповідача 2 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.10.2016 по 01.03.2018 є протиправною.

Ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги відносно відповідача 2 підлягають до задоволення у повній мірі.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: серпень 2015 року та з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2016 року.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: серпень 2015 року та з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2016 року.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року.

6. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець