Справа № 300/3279/22
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2022 р. справа № 300/3279/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Шумея М.В.,

при секретарі судового засідання - Шпак М.М.,

представника позивача - Шинкарук А.Я.,

третьої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування рішення старшого державного виконавця про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося до суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відповідно до змісту якої просить: визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. щодо винесення постанови від 04.08.2022 ВП №69064864 про накладення штрафу протиправними; скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. від 04.08.2022 ВП №69064864 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що в провадженні посадової особи відповідача перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №300/2621/21 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 18.11.2021. Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 03.06.2022 №0900-0903-5/18375 повідомило головного державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі №300/2621/21 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону №796, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, згідно з яким пенсію було розраховано двоскладовою формулою. Вважаючи, що зазначене рішення суду виконане в повному обсязі в добровільному порядку, просить суд, оскаржувану постанову про накладення штрафу скасувати

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви (а.с. 16-17).

Ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху від 22.08.2022 позивачем виконано в повному обсязі, відтак 26.09.2022 Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у даній справі в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, а також залучено до участі в даній справі ОСОБА_1 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (а.с.34).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у адміністративному позові та додаткових поясненнях, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та заперечив проти позову, так як вважає дії головного державного виконавця правомірними.

Третя особа у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у своїх поясненнях, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративним судом від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на 1 відсоток заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 300/2621/21 без змін.

Таким чином рішення Івано-Франківського окружного адміністративним судом від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 набрала законної сили 01.11.2021.

18.11.2021 виданий виконавчий лист по справі №300/2621/21.

На підставі даного виконавчого листа головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69064669.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 03.06.2022 №0900-0903-5/18375 повідомило головного державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі №300/2621/21 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону №796, із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, згідно з яким пенсію було розраховано двоскладовою формулою.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. винесено постанову про накладення штрафу від 04.08.2022 ВП №69064864, згідно якої за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, на Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 5).

Не погодившись з такими діями відповідача та даною постановою позивач звернулося до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Відтак, особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Статтею 63 Закону №1404-VIII врегульовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

При цьому, частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу до боржника є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання (повторне невиконання) ним рішення суду без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

При цьому суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення (за повторне невиконання судового рішення) можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано (повторно не виконано) боржником без поважних причин, за умови, що боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Перевіряючи наявність підстав для застосування відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу за невиконання рішення суду від 06.07.2021 у справі №300/2621/21, суд встановив наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративним судом від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком, з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на 1 відсоток заробітку за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

При цьому, з мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що приймаючи його суд виходив з того, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер, у зв`язку з чим позивач має право на перерахунок відповідно до ч.2 ст.56 Закону України №796-ХІІ як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

На виконання вищезазначеного рішення Івано-Франківського окружного адміністративним судом від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2020 відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі збільшенням на 1% заробітку за кожний рік роботи, понад встановлений стаж 20 років.

За наслідками проведеного перерахунку, розмір пенсії ОСОБА_1 склав 2281,32 гривень. Відтак, що проведений на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративним судом від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 перерахунок пенсії ОСОБА_1 призвів до того, що розмір його пенсії зменшився.

Водночас, під час розгляду справи судом було безспірно встановлено та не заперечувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що здійснюючи на виконання рішення суду від 06.07.2021 у адміністративній справі №300/2621/21 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , управління застосувало двоскладову формулу, передбачену нормами частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" (в редакції закону до внесення змін законом України від 03 жовтня 2017 № 2148-VІІІ).

Саме застосування вказаної двоскладової формули стало причиною зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 та, як наслідок, стало підставою для висновку державного виконавця про невиконання боржником рішення суду від 06.07.2021 у справі №300/2621/21.

Надаючи оцінку, правомірності дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо правомірності застосування передбаченої частиною 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" двоскладової формули, при виконанні рішення суду від 06.07.2021 у справі №300/2621/21, суд виходить з наступного.

Редакція частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка діяла до 11 жовтня 2017 року) передбачала, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку.

Станом на дату призначення ОСОБА_1 пенсії (липень 2001 року) вказана редакція була чинною.

Однак, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" частину 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в новій редакції, якою передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи, не меншого, ніж 20 років для чоловіків, 15 років для жінок, зі збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище за 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, - чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище за 85 % заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Таким чином, нормою частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакціях, які діяли як до 11 жовтня 2017 року так і в новій редакції після зазначеної дати), встановлено право громадян на пенсію в повному розмірі, які віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Однак, редакція зазначеної норми до 11 жовтня 2017 року передбачала пільгове нарахування понаднормового стажу без умови призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Натомість, після змін, внесених Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", частина 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає, що право на збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, виникає лише у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, суд зазначає, що зміст частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII свідчить про те, що обмеження у застосуванні пільгового обчислення стажу роботи умовою призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" стосуються саме "призначення пенсії", а не інших випадків.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд зазначає, що в силу вимог статті 58 Конституції України, норма частини 2 статті 56 Закону №796-XII (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII), яка набрала чинності 11.10.2017, не може розповсюджуватись на правовідносини щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оскільки на момент призначення йому пенсії (липень 2001 року) вказана норма ще не діяла, а її застосування до спірних правовідносин фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.

Застосування частини 2 статті 56 Закону №796-XII (в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII) можливе лише до правовідносин щодо збільшення розміру пенсій, призначених після 11.10.2017.

Частина 2 статті 56 Закону №796-XII у редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії не містила обов`язкової умови - призначення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для виникнення у особи права на збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж.

Крім того, суд наголошує, що у мотивувальній частині судового рішення у справі №300/2621/21 чітко вказано, що перерахунок призначеної позивачу ( ОСОБА_1 ) пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для нього мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (20 років для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Вказані обставини також спростовують твердження позивача про те, що судове рішення по справі №300/2621/21 виконано ним в повному обсязі у відповідності до мотивувальної та резолютивної частин, оскільки самим позивачем не заперечується факт того, що при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 розмір його пенсії зменшився.

Таким чином, перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з врахуванням норм частини 2 статті 27 закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування", що здійснений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, суперечить нормам законодавства та рішенню Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №300/2621/21.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки вчинивши зазначені дії по проведенню перерахунку пенсії позивача із застосуванням зазначеного механізму за наявності рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, відповідач штучно вчинив певні дії та прийняв рішення з метою не виконувати рішення суду, то висновок державного виконавця про невиконання Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №300/2621/21 є обґрунтованим.

Відтак, суд вважає, що оскаржувана в цій справі постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пищ М.С. від 04.08.2022 ВП №69064864, згідно якої за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, на Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", накладено штраф у розмірі 5100 грн. прийнята відповідачем обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мали значення для її прийняття, а також на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини справи та норми законодавства, які їх регулюють, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно застосовано до позивача штраф за невиконання судового рішення у повному обсязі без поважних причин.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо винесення оскаржуваної постанови, тому у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області необхідно відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу від 04.08.2022 ВП №69064684 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, , вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач: управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019, ;

третя особа: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Шумей М.В.