Справа № 360/1646/22
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2022 року Справа № 360/1646/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в письмову провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) до Головного управління Національної поліції України в Луганській області (далі- відповідач, ГУНП в Луганській області), в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Луганській області № 100 о/с від 18.03.2022 року в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_2 , інспектора - чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Луганській області щодо залишення без розгляду рапорту капітана поліції ОСОБА_2 , інспектора чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням при наявності вислуги років, для призначення пенсії;

- звільнити капітана поліції ОСОБА_2 06.05.1979 інспектора - чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», п.п. «а», п. 64 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішні справ України з 1999 року, а після реформи - продовжив службу в органах Національної поліції. Остання посада яку він займав перед звільненням - інспекторчерговий чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

04.02.2022 ОСОБА_2 подав начальнику ГУ НП в Луганській області рапорт з проханням звільнити його зі служби за власним бажанням, при наявності вислуги років для призначення пенсії. На час зверення до суду з цим позовом інформації щодо розгляду керівником вказного вище рапорту позивач не отримав, у зв`язку з чим звернувся до відповідача з відповідним адвоатським запитом.

01.07.2022 разом із листом ГУ НП в Луганській області № 2031/111/19/05-2022 від 22.06.2022 позивачем отримано витяг з наказу № 100 о/с «по особовому складу», відповідно до якого, на підставі наказу ГУНП в Луганській області від 17.03.2022 року № 545. у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ЗУ «Про Національну поліцію» з 18.03.2022.

Вважає, що відповідач протиправно прийняв оскаржуваний наказ, без урахування рапорту позивача від 04.02.2022 про звільнення зі служби за власним бажанням. Висновки, викладені за наслідками службового розслідування, не відповідають дійсності та є необгрунтованими, оскільки джерела отримання інформації про наявність в діях позивача ознак неправомірних дій, є сумнівними. Достовірність публікацій у соціальних мережах, зокрема телеграм каналах, перевірити неможливо і доволі часто такі публікації не відповідають дійсності.

До відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярії) суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити з наступних пістав.

Із посиланням на положення Конституції України, Закону України Про національну поліцію, Правила етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, зазначають, що під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, наказів керівництва, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

У зв`язку з порушенням позивачем службової дисципліни було призначене службове розслідування та визначений склад дисциплінарної комісії. Підставою призначення службового розслідування послугував рапорт від 05.03.2022 т.в.о. заступника начальника управління начальника відділу підтримки УГІ ГУНП майора поліції Шевченка В.М. про те, що окремі працівники поліції територіальних підрозділів ГУНП в Луганській області перейшли на бік незаконних збройних формувань «ЛНР», у тому числі : інспектор чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_2 . Вказану інформацію було внесено до ІТС ІПНП ГУНП в Луганській області № 45 від 05.03.2022. Матеріали перевірки за вказаними фактами було направлено до Луганської обласної прокуратури (вих. № 1292/111/10/05-2022 від 06.03.2022). Відомості за фактом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану капітана поліції ОСОБА_2 були внесені до ЄРДР № 0000045 від 06.03.2022 за ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно матеріалів службового розслідування було встановлено, що 25.02.2022 наказом начальника ГУНП в Луганській області № 505 від 25.02.2022 було введено в дію план евакуації підрозділів ГУНП в Луганській області та встановлено місце тимчасової дислокації в м. Дніпро.

Під час проведення службового розслідування начальник відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області майор поліції ОСОБА_3 , пояснив, що в ході відслідковування соціальних мереж, а саме в телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ним була помічена публікація про те, що деякі працівники відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, у тому числі, інспектор черговий чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_2 , перейшов на сторону окупанта.

Також, майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що вказані працівники дійсно залишилися в смт. Мілове Старобільського району та починаючи з 24.02.2022 нікуди не виїздили. Останній раз опитуваний спілкувався з вказаними працівниками поліції 25.02.2022, при цьому останні на команду про евакуацію жодним чином не відреагували та з того часу на телефонні дзвінки не відповідають. Одночасно з цим, ОСОБА_3 зазначив, що під час спілкування в телефонному режимі з місцевими мешканцями смт. Мілове йому стало відомо про те, що зазначені працівники поліції забрали деяке майно з території відділення поліції № 2 Старобільского РУП ГУНП, а саме транспортні засоби, які є речовими доказами по кримінальному провадженню, а також пояснили, що вказані працівники кожного дня відділення поліції № 2 Старобільского РУП ГУНП. Чим саме займаються вказані працівники ОСОБА_3 пояснити не може, а також вказав, що будь-якої інформації та перевірених фактів з приводу діяльності вказаних працівників на стороні агресора нього немає.

У зв`язку з проведенням активної фази бойових дій на території м. Сєвєродонецька та Щастинського району, опитати ОСОБА_2 з зазначених питань під час проведення службового розслідування не надалось можливим. Спроби зв`язатися з вказаними поліцейськими за допомогою стільникового зв`язку не мали результатів, оскільки останні перебували поза зоною досяжності (номер мобільного телефону, на який здійснювалися виклики: ОСОБА_2 НОМЕР_1 ).

Таким чином на підставі зібраних письмових доказів дисциплінарна комісія дійшла обґрунтованого висновку проте, що позивачем у зв`язку з особистої недисциплінованості, безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків, порушено вимоги п.п. 1, 2, 3, 4, 6 ч. 3, ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII, п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 розділу IІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, вимоги керівництва ГУНП в Луганській області щодо прибуття до місця тимчасової дислокації, а також неухильного дотримання та зміцнення дисципліни і законності, порушено Присягу поліцейського.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Луганській області щодо залишення без розгляду рапорту капітана поліції ОСОБА_2 про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням при наявності вислуги років, для призначення пенсії та звільнити капітана поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», п.п. «а», п. 64 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» зазначають наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2022 10 строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення. Пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Положенням № 144 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи: - підпункт «ж» пункту 64 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; - підпункт «з» особи звільняються зі служби: у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; - підпункт «и» пункту 64 - особи звільняються зі служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; - пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, особливостями звільнення зі служби з поліції, у разі звільнення з ініціативи особи, є: - у разі звільнення за власним бажанням - заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; - у разі звільнення у зв`язку із переходом до служби у інший правоохоронних орган - заявником має бути визначено про бажання звільнитись у зв`язку із таким переходом; - у разі звільнення у випадках, визначених «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 - заявником має визначатись обставина, передбачена Переліком (у спорі що розглядається такі обставини судом не встановлені); - у разі звільнення за особистим проханням - заявник має попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 висловив правову позицію, що приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що у межах передбаченого Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2022 11 пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.12.2019 у справі № 826/375/17.

Особливістю розглянутого правового регулювання є те, що змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 815/1490/16, від 22.11.2019 у справі № 813/740/17.

Верховний Суд України у постановах від 05.12.2011 у справі № 21-236а11, від 29.05.2012 у справі № 21-122а12, від 10.07.2012 у справі № 21-136а12, усуваючи розбіжності у судовій практиці щодо застосування пункту 68 Положення № 114, дійшов висновку, що до закінчення тримісячного строку попередження відповідні особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку тощо.

На протиправність передчасного звільнення за наведеним правовим регулюванням також вказував Верховний Суд у постановах від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.05.2020 у справі № 804/868/16.

Крім того, п.46 розділу 6 «Інструкції з діловодства в системі Національної поліції» затвердженої наказом НПУ від 20.05.2016 № 414 визначено, що документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

Таким чином, зазначають, що трьох місячний термін щодо розгляду заяви поліцейського про звільнення за власним бажанням розпочинається з дня реєстрації відповідної заяви.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що позивачем 04.02.2022 позивачем було подано рапорт про звільнення за власним бажанням, але відповідачем не було прийнято рішення по суті зазначеного рапорту.

Строк прийняття рішення відповідачем згідно рапорту від 04.02.2022 спливав 05.05.2022 року.

Крім того позивач у рапорті взагалі не зазначає поважність причин звільнення, а тому у відповідача був відсутній обов`язок розгляду рапорту в менш стислі строки ніж три місяці. При цьому позивач увесь період часу починаючи з 04.02.2022 по 05.05.2022 включно повинен був сумлінно виконувати обов`язки поліцейського зокрема перебувати на службі.

З урахуванням викладеного просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.08.2022 залишено позов без руху.

Ухвалою суду від 19.08.2022 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.08.2022 після усунення недоліків прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Клопотання позивача з процесуальних питань, в якому зазначено, що надіслані на електронну скриньку представника позивача відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, які б могли вважатися процесуальними документами в розумінні положень КАСУ та можуть бути розглянуті судом та враховані під час розгляду справи, не підлягає розгляду, оскільки прохальна частина клопотання зовсім не містить вимог. Крім того, питання прийняття відзиву на позовну заяву та вказаного клопотання відноситься до виключної компетенції суду під час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79,90 КАС України, судом встановлено наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішні справ України з 1999 року, а після реформи - продовжив службу в органах Національної поліції. Остання посада, яку займав позивач перед звільненням - інспекторчерговий чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

У зв`язку з порушенням позивачем службової дисципліни було призначене службове розслідування та визначений склад дисциплінарної комісії. Підставою призначення службового розслідування послугував рапорт від 05.03.2022 т.в.о. заступника начальника управління начальника відділу підтримки УГІ ГУНП майора поліції Шевченка В.М. про те, що окремі працівники поліції територіальних підрозділів ГУНП в Луганській області перейшли на бік незаконних збройних формувань «ЛНР», у тому числі : інспектор чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_2 .

Вказану інформацію було внесено до ІТС ІПНП ГУНП в Луганській області № 45 від 05.03.2022. Матеріали перевірки за вказаними фактами було направлено до Луганської обласної прокуратури (вих. № 1292/111/10/05-2022 від 06.03.2022). Відомості за фактом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану капітана поліції ОСОБА_2 були внесені до ЄРДР № 0000045 від 06.03.2022 за ч. 1 ст. 111 КК України.

Згідно матеріалів службового розслідування було встановлено, що 25.02.2022 наказом начальника ГУНП в Луганській області № 505 від 25.02.2022 було введено в дію план евакуації підрозділів ГУНП в Луганській області та встановлено місце тимчасової дислокації в м. Дніпро.

Під час проведення службового розслідування начальник відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області майор поліції ОСОБА_3 , пояснив, що в ході відслідковування соціальних мереж, а саме в телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ним була помічена публікація про те, що деякі працівники відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, у тому числі, інспектор черговий чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітан поліції ОСОБА_2 , перейшов на сторону окупанта.

Також, майор поліції ОСОБА_3 пояснив, що вказані працівники дійсно залишилися в смт. Мілове Старобільського району та починаючи з 24.02.2022 нікуди не виїздили. Останній раз опитуваний спілкувався з вказаними працівниками поліції 25.02.2022, при цьому останні на команду про евакуацію жодним чином не відреагували та з того часу на телефонні дзвінки не відповідають. Одночасно з цим, ОСОБА_3 зазначено, що під час спілкування в телефонному режимі з місцевими мешканцями смт. Мілове йому стало відомо про те, що зазначені працівники поліції забрали деяке майно з території відділення поліції № 2 Старобільского РУП ГУНП, а саме транспортні засоби, які є речовими доказами по кримінальному провадженню, а також пояснили, що вказані працівники кожного дня відділення поліції № 2 Старобільского РУП ГУНП. Чим саме займаються вказані працівники ОСОБА_3 пояснити не може, а також вказав, що будь-якої інформації та перевірених фактів з приводу діяльності вказаних працівників на стороні агресора нього немає.

У зв`язку з проведенням активної фази бойових дій на території м. Сєвєродонецька та Щастинського району, опитати ОСОБА_2 з зазначених питань під час проведення службового розслідування не надалось можливим. Спроби зв`язатися з вказаними поліцейськими за допомогою стільникового зв`язку не мали результатів, оскільки останні перебували поза зоною досяжності (номер мобільного телефону, на який здійснювалися виклики: ОСОБА_2 НОМЕР_1 ).

Таким чином на підставі зібраних письмових доказів дисциплінарна комісія дійшла висновку проте, що позивачем у зв`язку з особистої недисциплінованості, безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків, порушено вимоги п.п. 1, 2, 3, 4, 6 ч. 3, ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII, п.п. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 розділу IІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, вимоги керівництва ГУНП в Луганській області щодо прибуття до місця тимчасової дислокації, а також неухильного дотримання та зміцнення дисципліни і законності, порушено Присягу поліцейського.

Наказом ГУ НП в Луганській області від 18.03.2022 № 100 о/с «по особовому складу», відповідно до якого, на підставі наказу ГУНП в Луганській області від 17.03.2022 року № 545, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ЗУ «Про Національну поліцію» з 18.03.2022.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону №580).

Згідно з частиною першою статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 8 Закону №580 передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону №580, яку покладено в основу наказу від 18.03.2022 №100/ос, визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до частин першої-третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частиною першою статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої - шостої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частинами першою-сьомою статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

До складу дисциплінарних комісій можуть також включатися представники громадськості, які мають бездоганну репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет.

Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.

Кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.

Посадові особи, які перешкоджають діям дисциплінарної комісії, притягаються до відповідальності в порядку, встановленому законодавством.

Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Відповідно до частин першої-третьої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частинами сьомою-дев`ятою статті 19 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Частинами першою-другою статті 21 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до частин першої-четвертою статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок №893).

Відповідно до пунктів 1-2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається з дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктом 4 розділу V Порядку №893 визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктами 1-2 розділу VІ Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Пунктом 7 розділу VІ Порядку №893 передбачено, що висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 9 розділу VІ Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктами 1-2 розділу VІІ Порядку №893 передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Як зазначено вище, підставою звільнення позивачки зі служби в поліції на підставі спірного наказу є висновки службового розслідування щодо порушення ОСОБА_2 службової дисципліни, що виразилось у неприбутті до місця тимчасової дислокації згідно наказу від 25.02.2022 № 505.

На думку позивача, в результаті проведення службового розслідування, комісією не отримано доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність складу дисциплінарного проступку в його діях, зокрема вини. Сам по собі факт неприбуття поліцейського до місця тимчасової дислокації в умовах воєнного стану та бойових дій, не може свідчити про наявність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку. Висновки дисциплінарної комісії про перехід ОСОБА_2 на бік ворога не відповідають дійсності і не можуть бути підставою для його звільнення. Подібні факти потребують ретельного розслідування та беззаперечних доказів, натомість у висновку не зазначено жодного безсумнівного джерела доказів провини позивача.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Частинами другою та третьою статті 24 Закону №580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Суд зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 року по справі №815/4478/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88062004).

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та органів поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81431280).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76889399) сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76615256).

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91571566) зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81046498) вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 не прибув на робоче місце для несення служби за місцем дислокації Дніпропетровська область, місто Дніпро згідно наказу ГУНП в Луганській області від 25.02.2022 № 505 та був відсутній на роботі у період з 25.02.2022 та до дати прийняття оскаржуваного наказу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачем вчинялись будь-які дії для того, щоб виїхати з Луганської області, та прибути до місця несення служби.

Таким чином, суд визнає доведеним факт допущення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставного невиходу на роботу за місцем несення служби під час посиленого режиму у період з 25 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року, будучи при цьому проінформованою наказом ГУНП в Луганській області від 25.02.2022 № 505 про введення в дію плану евакуації підрозділів ГУНП в Луганській області та встановлення місця тимчасової дислокації в м. Дніпро.

Суд вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання нею вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, а застосоване до позивачка дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку, внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції України в Луганській області № 100 о/с від 18.03.2022 в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_2 , інспектора - чергового чергової частини відділення поліції № 2 Старобільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 6 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Луганській області щодо залишення без розгляду рапорту капітана поліції ОСОБА_2 про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням при наявності вислуги років, для призначення пенсії та звільнити капітана поліції ОСОБА_2 зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», п.п. «а», п. 64 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» суд виходить з наступного.

Закон України «Про Національну поліцію» не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2022 10 строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення. Пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Положенням № 144 передбачені особливості звільнення зі служби за ініціативою особи: - підпункт «ж» пункту 64 - особи звільняються зі служби: за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; - підпункт «з» особи звільняються зі служби: у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації; - підпункт «и» пункту 64 - особи звільняються зі служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; - пункт 68 - особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Таким чином, особливостями звільнення зі служби з поліції, у разі звільнення з ініціативи особи, є: - у разі звільнення за власним бажанням - заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; - у разі звільнення у зв`язку із переходом до служби у інший правоохоронних орган - заявником має бути визначено про бажання звільнитись у зв`язку із таким переходом; - у разі звільнення у випадках, визначених «Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 - заявником має визначатись обставина, передбачена Переліком (у спорі що розглядається такі обставини судом не встановлені); - у разі звільнення за особистим проханням - заявник має попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 висловив правову позицію, що приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що у межах передбаченого Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2022 11 пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.12.2019 у справі № 826/375/17.

Особливістю розглянутого правового регулювання є те, що змістом наведеного законодавчого припису, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк. У разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 815/1490/16, від 22.11.2019 у справі № 813/740/17.

Верховний Суд України у постановах від 05.12.2011 у справі № 21-236а11, від 29.05.2012 у справі № 21-122а12, від 10.07.2012 у справі № 21-136а12, усуваючи розбіжності у судовій практиці щодо застосування пункту 68 Положення № 114, дійшов висновку, що до закінчення тримісячного строку попередження відповідні особи мають право відкликати поданий рапорт, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку тощо.

На протиправність передчасного звільнення за наведеним правовим регулюванням також вказував Верховний Суд у постановах від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.05.2020 у справі № 804/868/16.

Крім того, п.46 розділу 6 «Інструкції з діловодства в системі Національної поліції» затвердженої наказом НПУ від 20.05.2016 № 414 визначено, що документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

Таким чином, зазначають, що трьох місячний термін щодо розгляду заяви поліцейського про звільнення за власним бажанням розпочинається з дня реєстрації відповідної заяви.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що позивачем 04.02.2022 позивачем було подано рапорт про звільнення за власним бажанням, але відповідачем не було прийнято рішення по суті зазначеного рапорту.

Строк прийняття рішення відповідачем згідно рапорту від 04.02.2022 спливав 05.05.2022.

Враховуючи, що позивачем у рапорті не зазначає поважність причин звільнення, а тому у відповідача був відсутній обов`язок розгляду рапорту в менш стислі строки ніж три місяці. При цьому позивач увесь період часу починаючи з 04.02.2022 по 17.03.2022 включно повинен був сумлінно виконувати обов`язки поліцейського, зокрема, перебувати на службі.

Відтак у задовленні позовних вимог в цій частині також слід відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки рішення прийнято не на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Бодні Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Луганській області про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.О. Кисельова