Справа № 420/10803/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати бездіяльність ГУ ПФУ у Одеській області протиправною через грубе порушення ст.ст. 22, 56 та 64 Конституції України, рішень КСУ, Європейського Суду з прав людини та правових норм міжнародних договорів і зобов`язань, до яких приєдналась Україна, під час перерахунку ОСОБА_1 , довічної пенсії;

зобов`язати ГУ ПФУ у Одеській області здійснити новий перерахунок пенсії у розмірі 83% грошового забезпечення з урахуванням статті 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити перераховану недоплату до пенсії однією загальною сумою в повному обсязі за період з 01.04.2019 року без будь-яких обмежень, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч. 2 ст. 55 ЗУ №2262-ХІІ).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України та Державній прикордонній службі України та наданий час перебуває на пенсійному обліку в Головному правлінні Пенсійного фонду України у Одеській області, де отримує пенсію, за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.92 р. (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено нові розміри грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, що стало підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього військовослужбовця.

Разом з тим, як зазначає позивач, у 2020 році за його позовною заявою рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7419/19 дії ГУ ПФУ в Одеській області визнано неправомірними та зобов`язано здійснити перерахунок призначеної пенсії виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення.

У грудні 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Одеській області з проханням щодо перерахунку пенсії в належному йому розмірі 83% грошового забезпечення, на що отримав відповідь за №2954-660/Є-02/8-1500/22 від 09.02.2022 року з відмовою по суті звернення.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання пенсії в належному розмірі, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 25.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано з Головного управління ПФУ в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 05.09.2022 року засобами електронного зв`язку надано до суду відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі №420/6524/21 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019. Виплати призначені на виконання судового рішення продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення. Представник відповідача зазначає, що враховуючи зміст мотивувальної й резолютивної частин рішення суду сторони конкретизують межі встановлених судом зобов`язань, в межах яких органи Пенсійного фонду України виконують рішення судів.

Відповідач звертає увагу суду на те, що у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», починаючи з 01 квітня 2021 фінансування пенсій та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, здійснюється Пенсійним фондом України. Згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Максимальний розмір пенсії після проведення перерахунку відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону №2262 не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму встановленого для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.12.2021 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 1934,00 грн. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01.07.2022 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить 2027,00 грн. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Отже, відповідач вважає, що враховуючи, що Головним управлінням при перерахунку пенсії на виконання вимог ч. 4 ст. 63 Закону №2262 та Постанови №103 враховані всі складові зазначені в довідках підстави для визнання дій Головного управління протиправними відсутні.

На думку відповідача, посилання позивача на те, що розмір його пенсії має бути розрахований із відсотка який був визначений при першому призначенні пенсії не відповідають нормам чинного законодавства. Так, жодним нормативно-правовим актом не визначено обов`язок територіального органу Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262, здійснювати розрахунок розміру пенсії із застосуванням відсотку, який був застосований при первинному призначенні пенсії.

Відповідач у відзиві також не погоджується з вимогою про виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки питання затримки у виплаті пенсії не відбулось, то, відповідно до чинного законодавства України, підстави для виплати компенсації у Головного управління відсутні.

Таким чином, Головне управління, обчислюючи позивачу пенсію діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом №2262 та Порядком №45.

07.09.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив. В спростування тез відповідача, зазначених у відзиві, позивач повторно наголошує на тому, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду дії ГУ ПФУ у Одеській області уже визнано право позивача на розрахунок пенсії виходячи з відсоткового значення розміру 83% сум грошового забезпечення. Також, позивач вважає за необхідне зазначити, що застосування показника у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення є протиправним, оскільки він стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, крім того, законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. Враховуючи усі доводи, позивач вважає, що ним здійснено всі передбачені чинним законодавством вимоги щодо реалізації свого права на перерахунок пенсії, а відтак у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відсутні законні підстави задля відмови у такому перерахунку.

09.09.2022 року засобом електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли витребувані судом належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Як встановлено судом, відповідно до протоколу про призначення пенсії за вислугу років з 01.11.2022 року позивачу призначено пенсію за вислугу років (31) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон №2262), виходячи з 83% розміру окладу.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб №103 від 21.02.2018 року відповідачем з 01.01.2018 року проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням основного розміру грошового забезпечення позивача у розмірі 70%.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу позивач звернувся до суду, та рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/7419/19 зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням права на отримання військової пенсії за вислугою років у розмірі 83% грошового забезпечення військовослужбовця відповідної категорії.

У зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262 та відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у позивача виникло право на перерахунок пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду №420/6524/21 від 26.05.2021 року, яке набрало законної сили, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, викладену у листі від 23.11.2020 року №11101-10908/Є-02/8-1500/20, у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.09.2020 року №11/2163; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області провести з 01.04.2019 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.09.2020 року №11/2163, з урахуванням вже отриманих виплат.

На підставі вказаного рішення позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року згідно довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.09.2020 року №11/2163, але з розрахунку основного розміру грошового забезпечення позивача у розмірі 70% .

Позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Одеській області про здійснення перерахунку пенсії виходячи з розміру 83% грошового забезпечення, на яку відповідач листом від 09.02.2022 року відповів, що у зв`язку з тим, що 29.06.2021 набрало чинності рішення Одеського окружного ідміністративного суду від 26.05.2021 по справі №420/6524/21, яким установлено нові види грошового забезпечення, які не були враховані при перерахунку пенсії за рішенням суду по справі №420/7419/20 у розмірі 83% грошового забезпечення згідно із довідкою Адміністрації державної прикордонної служби України від 31.03.2018 №11/11379 про розмір грошового забезпечення, що враховувалась для перерахунку пенсій станом на 01.03.2018, то перерахунок пенсії проведено з 01.04.2019 у розмірі 70 % грошового забезпечення, що передбачено статтею 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262 Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з врахуванням оновленої довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 24.09.2020 № 11/2163.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії позивача з 83% на 70% грошового забезпечення при перерахунку пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.09.2020 року №11/2163 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з п.11 ч.1 ст.11 вказаного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та обов`язок і військову службу.

Отже, судом встановлено, що під час первинного призначення, основний розмір відсотка від грошового забезпечення становив 83%, а після перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року вказаний відсоток відповідачем зменшено до 70%.

Факт отримання позивачем пенсії в розмірі 83% від грошового забезпечення та подальше його зменшення до 70% після перерахунку пенсії відповідачем також констатується позивачем та не заперечується відповідачем.

Суд зазначає, що позивачу призначена пенсія відповідно до Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 року з розрахунку 31 роки вислуги виходячи з основного розміру 83% грошового забезпечення.

Відповідно до положень п. а ч.1 та ч.2 ст.13 Закону №2262, (в редакції на момент призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1 - 100 процентів, до категорії 2 - 95 процентів.

Суд зазначає, що до ч.2 ст.13 Закону №2262 вносились зміни, яким зокрема змінювався загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів, зокрема за різних редакцій закону встановлювалось обмеження загального розміру пенсії, обчисленої відповідно до цієї статті, а саме 90%, 85%, 70%.

Пунктом 8 розділу II Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, який набрав чинності з 01.10.2011 року та пунктом 23 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні , який набрав чинності з 01.05.2014 року, до ч.2 ст.13 Закону №2262, внесено зміни та цифри "90%" замінено цифрами "80%", та цифри "80%" замінено цифрами "70%", відповідно.

Положеннями ч.1-4 ст.63 Закону №2262 (в редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії) визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, згідно з пунктами 2 та 3 якого Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України (редакція, чинна на момент перерахунку пенсії позивача).

Відповідно до п.4 цього Порядку перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 2 постанови). Також цією постановою установлені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схема тарифних розрядів за основними типовими посадами, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями.

У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, пунктом 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Таким чином, відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України.

Разом з тим відсоткове співвідношення, установлене ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Як встановлено судом, позивачу призначена пенсія з основним відсотком від грошового забезпечення 83%, до перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року, основний розмір відсотка від грошового забезпечення становив 83%, та після перерахунку пенсії позивача з 01.04.2019 року вказаний відсоток відповідачем зменшено до 70%.

Отже пенсія позивачу призначена в розмірі 83% грошового забезпечення та надалі зменшена відповідачем до 70%.

Судом вже зазначалось, що ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, як такому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Отже, порядок перерахунку призначених пенсій військовослужбовців урегульований нормами ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка змін не зазнавала, а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 та від 21 лютого 2018 року №103, тому застосування статті 13 цього Закону, яка регулює призначення пенсій, є протиправним, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Судом при вирішенні спірних відносин враховано позицію Верховного суду по зразковій справі №240/5401/18 в рішенні від 04.02.2019 року.

З урахуванням нормативного аналізу та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що відповідач не мав права зменшувати позивачу відсоткового значення розміру посадового окладу позивача при здійсненні перерахунку пенсії, а отже вимоги зобов`язального характеру в цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, суд зазначає що оскільки перерахунок пенсії позивача ще не здійснено та відсутні докази обмеження пенсії позивача максимальним розміром, а отже відсутні підстави для задоволення вимоги позивача зобов`язального характеру у спосіб обраний позивачем в цій частині.

З приводу вимоги позивача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи, суд доходить висновку, що в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після здійснення перерахунку будуть порушені права позивача на компенсацію втрати частини доходів. Оскільки суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а вимога позивача заявлена на забезпечення виконання дій в майбутньому законні підстави для задоволення цієї позовної вимоги відсутні.

Стосовно вимог щодо виплати перерахованої пенсії однією сумою, суд зазначає, що спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно. У разі задоволення позову та набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми єдиним платежем, так і кількома платежами, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

В силу ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

При цьому, ч. 1 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку, спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень є виплата належних позивачу сум у повному обсязі, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначений.

Суд зауважує, що приписами статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за наявності вини пенсійного органу, не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.

При ухваленні судом рішення, суд зобов`язує відповідача здійснити позивачу виплату належних сум пенсії, та у разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Отже, вимога щодо здійснення виплати суми перерахованої з 01.04.2019 року пенсії єдиним платежем не підлягає задоволенню, оскільки з системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Крім того, кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання владного суб`єкта до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що (у даному конкретному випадку) полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.

Таким чином, суд дійшов до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню шляхом:

визнання бездіяльності ГУ ПФУ у Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 83% грошового забезпечення при проведенні з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру його пенсії на підставі довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 24.09.2020 №11/2163 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», протиправною.

зобов`язання ГУ ПФУ у Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83% грошового забезпечення з урахуванням довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 24.09.2020 №11/2163 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.04.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова ВС України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, SeriesN 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанцію від 05.08.2022 року №ПН496 про сплату судового збору за подання даного позову в сумі 992,40 грн.

Отже, стягненню з відповідача за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає сума судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати бездіяльність ГУ ПФУ у Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у розмірі 83% грошового забезпечення при проведенні з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру його пенсії на підставі довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 24.09.2020 №11/2163 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», протиправною.

Зобов`язати ГУ ПФУ у Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 83% грошового забезпечення з урахуванням довідки Адміністрації державної прикордонної служби України від 24.09.2020 №11/2163 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01.04.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок), сплачені відповідно до квитанції від 05.08.2022 року №ПН496.

В задоволенні іншоїчастини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

Суддя П.П. Марин