Справа № 240/42118/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Житомир справа № 240/42118/21

категорія 112010100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області з позовом, в якому вони просять:

- визнати протиправними та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, викладені в листах від 07.12.2021 №02-2637, №02-2638, №02-2639, про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах страхової виплати у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2020, визначеної пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою КМУ від 17.06.2020 №498;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах страхової виплати у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2020, визначеної пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженим постановою КМУ від 17.06.2020 №498;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь позивачів понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачами зазначено, що захворювання їх матері ОСОБА_4 сталося під час виконання трудових обов`язків. Гостре професійне захворювання зі смертельним наслідком визнано таким, що пов`язане з виробництвом, тому позивачі вважають, що вони мають право на отримання страхової виплати.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що додані заявниками до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області паспорти, будинкова книга на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідні довідки про реєстрацію місця проживання (за встановленою формою) не є належними доказами, що підтверджують факт належності позивачів до складу сім`ї померлого медичного працівника. Такий факт не встановлюється Фондом соціального страхування України, а встановлюється виключно у судовому порядку (абз. 4 п. 3 Порядку №498).

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала медичною сестрою у Комунальному підприємстві "Лікарня №1 Житомирської міської ради".

У матеріалах справи наявний акт від 15.12.2020 спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05.10.2020 в Комунальному підприємстві "Лікарня №1 Житомирської міської ради". У цьому акті зазначено, що розглянувши матеріали спеціального розслідування, взявши до уваги результати епідеміологічного розслідування, проведеного фахівцями Житомирського міського протиепідемічного відділення ДУ "Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України", а також заключення обласної лікарсько-консультативної комісії КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського" Житомирської обласної ради, в тому числі і лікарями інфекціоністом та профпатологом, спеціальна комісія дійшла висновку, що гостре професійне захворювання у ОСОБА_4 отримане під час виконання нею службових обов`язків. Відповідно до пп. 15 п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17.04.2019 №337, комісія одноголосно дійшла висновку, що даний нещасний випадок стався внаслідок однократного впливу на ОСОБА_4 шкідливих виробничих факторів, внаслідок якого у неї виникло гостре професійне захворювання, викликане збудником інфекційного захворювання COVID-19. Гостре професійне захворювання вважається пов`язаним з виробництвом, на ОСОБА_4 складається акт за формою Н-1/П. Дане гостре професійне захворювання береться на облік КП "Лікарня №1" ЖМР.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 30.10.2020 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №2867.

Діти померлої, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулись із заявами від 06.12.2021 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, в яких просили розглянути документи щодо виплати разової допомоги відповідно до ст. 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб".

Позивачами до заяви додано, зокрема, копії паспортів України, довідок про реєстрації місця проживання особи та свідоцтв про народження.

Відповідач у листах від 07.12.2021 №02-2637, №02-2638, №02-2639 зазначив про відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачам страхової виплати, передбаченої Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та Порядку №498, у зв`язку із ненаданням підтверджуючих документів, які б відповідали вимогам ч. 2 та 4 ст. 3 Сімейного кодексу України.

Вважаючи рішення відповідача стосовно відмови у призначенні виплати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як членам сім`ї медичного працівника ОСОБА_4 , смерть якого настала внаслідок COVID-19, протиправними, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, судом враховується, що згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 №1645-ІІІ захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я:

1) у разі встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19) протягом одного року з дня захворювання, за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, але не менше 300-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено групу інвалідності;

2) у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Розмір та порядок здійснення страхових виплат, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У разі настання обставин, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується працівникові протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату.

У разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разова та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Кабінетом Міністрів України постановою від 17 червня 2020 року №498 "Деякі питання надання страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2" затверджено Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі - Порядок №498), та Порядок використання фінансової допомоги Фондом соціального страхування України для проведення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2.

Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, визначає механізм надання Фондом соціального страхування України страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат.

Факт смерті медичного працівника з причин, пов`язаних з його інфікуванням COVID-19 під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, встановлюється комісією (спеціальною комісією) з розслідування (спеціального розслідування), що проводиться відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019 та оформляється актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася), за встановленою формою (п. 6 Порядку №498).

Згідно пункту 3 Порядку у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

Страхова виплата, передбачена пунктом 3 Порядку №498, призначається і виплачується органами Фонду разово, у рівних частинах особам, які мають право на виплату, протягом одного місяця з дня виникнення права на одноразову допомогу.

Право на одноразову допомогу виникає з дня прийняття органом Фонду заяви (заяв) та документів, визначених пунктом 7 Порядку №498.

Відповідно до пункту 7 Порядку №498 для отримання одноразової допомоги особи, які мають право на виплату, звертаються до органу Фонду за зареєстрованим місцем проживання/перебування померлого медичного працівника та подають:

1) заяви кожної особи, яка має право на виплату, або уповноваженого представника про призначення одноразової допомоги із зазначенням інформації про неотримання виплати в іншому органі Фонду за формою, затвердженою виконавчою дирекцією Фонду (за малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або опікун чи піклувальник);

2) копію свідоцтва про смерть медичного працівника (із пред`явленням оригіналу);

3) копії паспорта громадянина України та реєстраційних номерів облікової картки платника податків із пред`явленням оригіналів (копії засвідчуються підписом працівника органу Фонду);

4) копію свідоцтва про народження медичного працівника (у разі виплати грошової допомоги батькам медичного працівника);

5) копію свідоцтва про шлюб (у разі виплати грошової допомоги дружині (чоловікові) медичного працівника);

6) копію свідоцтва про народження дитини (дітей) або відповідне рішення суду (у разі виплати грошової допомоги дитині);

7) примірник акта розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за встановленою формою;

8) рішення суду про встановлення факту нещасного випадку, факту перебування на утриманні, утримання із заробітної плати (доходу) аліментів, установлення статусу члена сім`ї (за наявності рішення суду з цих питань);

9) довідку роботодавця про утримання із заробітної плати (доходу) померлого медичного працівника на користь особи, яка має право на утримання, аліментів відповідно до закону або рішення суду (у разі такого утримання);

10) інформацію про рахунки, відкриті в банківських установах для перерахування коштів.

Отже, системний аналіз наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб членам сім`ї такого медичного працівника, належність яких до сім`ї визначається відповідно до Сімейного кодексу України і встановлюється такий факт відповідним рішенням суду лише за наявності такого рішення з цього питання.

Таким чином, аргументи позивача стосовно того, що Фонд соціального страхування України у Житомирській області не наділений повноваженнями встановлювати належність осіб до складу членів сім`ї померлого медичного працівника, а такий факт встановлюється виключно у судовому порядку, є підміною понять, яка призводить до помилки у застосуванні норми права.

Так, належність до складу членів сім`ї визначається виключно відповідно до приписів Сімейного кодексу України, зважаючи на що повноваження органу соціального страхування України у Житомирській області обумовлюються перевіркою обставин, що підтверджують ознаки сім`ї, визначені у Сімейному кодексі Україні. Вимога про встановлення цього факту у судовому порядку не може ґрунтуватись на положеннях пп. 8 пункту 7 Порядку №498, оскільки нормотворець передбачає надання такого рішення суду про установлення статусу члена сім`ї лише за наявності такого рішення, яке є наслідком вирішення цивільного спору між відповідними фізичними особами.

У свою чергу, Фонд у спірних правовідносинах діє як суб`єкт владних повноважень, реалізуючи владні управлінські функції щодо здійснення страхової виплати, з обов`язковим дотриманням матеріально-правових засад його діяльності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, а не як суб`єкт цивільних відносин, вступаючи відповідно у цивільний спір про належність особи до складу певної сім`ї.

Повертаючись до законодавчого регулювання визначення питання сім`ї, суд наголошує на тому, що згідно частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 №5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, для висновку про належність позивачів до членів сім`ї ОСОБА_4 як умови для отримання страхової виплати є підтвердження підстав створення сім`ї та обставин спільного проживання, пов`язаності спільним побутом та наявності взаємних прав і обов`язків.

Так, з копій свідоцтв про народження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується те, що матір`ю позивачів є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копіями паспорта ОСОБА_4 , паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 підтверджується, що:

- ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.09.1984, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстраційного обліку 23.11.2020;

- син ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 23.09.1989 та проживав за цією адресою разом з ОСОБА_4 на момент її смерті;

- син ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.09.1992 та проживав за цією адресою разом з ОСОБА_4 на момент її смерті;

- донька ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.10.1999 та проживала за цією адресою разом з ОСОБА_4 на момент її смерті.

Таким чином, зазначені документи підтверджують, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є кровними родичами ОСОБА_4 , які проживали спільно з померлою. Ці ознаки беззаперечно вказують на належність позивачів до членів сім`ї померлого медичного працівника відповідно до Сімейного кодексу України. Підстави встановлювати у цивільному процесі факт наявності у них статусу члена сім`ї ОСОБА_4 відсутні, оскільки позивачі мають докази, безпосередньо визначені Сімейним кодексом України, які підтверджують факт їх належності до сім`ї ОСОБА_4 , що виключає наявність спору з цього питання та вирішення його у порядку цивільного судочинства.

Усі ці документи були надані позивачами при зверненні до відповідача.

Натомість, відповідач, відмовляючи у виплаті разової допомоги, передбаченої ст. 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", обмежився необґрунтованим твердженням, що позивачами не надано підтверджуючих документів, які б відповідали вимогам частини другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України. При цьому, яких документів на виконання зазначених правових норм Сімейного кодексу України позивачами надано не було та якими мали бути такі документи, відповідач не зазначив.

Наведений спосіб ухвалення рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України в контексті необхідності обґрунтування рішення суб`єкта владних повноважень, його добросовісності та використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Враховуючи правові положення Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Порядку №498, Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про наявність у Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирської області правових підстав для призначення та виплати членам сім`ї ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , страхової виплати, передбаченої Законом №1645-ІІІ.

Обставин щодо наявності будь-яких інших законних підстав, які б перешкоджали позивачам позитивно вирішити питання про отримання страхової виплати, відповідачем наведено не було.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням необхідності застосування ефективного способу захисту порушених прав.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для цілей розподілу судових витрат до витрат на правничу допомогу, включається:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, який має бути підтверджений актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги.

Для підтвердження витрат на правничу допомогу у загальній сумі 21000,00 грн. позивачами надано лише договори №26-11/21-1, №26-11/21-2, №26-11/21-3 про надання правової допомоги від 26.11.2021, додатки №1 до договорів №26-11/21-1, №26-11/21-2, №26-11/21-3 про надання правової допомоги від 26.11.2021.

Суд, дослідивши надані документи, дійшов висновку, що вони не містять жодних доказів у підтвердження факту їх здійснення саме у зв`язку з розглядом адміністративної справи №240/42118/21, в межах якої вони заявлені. Так, надані договори про надання правової допомоги та додатки до них не містять будь-яких ідентифікуючих ознак щодо надання послуг, пов`язаних саме з розглядом адміністративної справи №240/42118/21, та оперують загальними формулюваннями без окремого обумовлення того, що договірні правовідносини мають будь-який зв`язок з розглядом саме цієї адміністративної справи в адміністративному суді. Зокрема, предметом укладених договорів визначено надання правової допомоги в питаннях підготовки та подання заяви про призначення страхової виплати, комплексний правовий супровід під час розгляду заяви до моменту фактичного отримання страхової виплати. Суду не надано доказів, на якому етапі виникли заявлені до відшкодування витрати та за які надані послуги вони мають бути здійснені. Відтак, ці документи не можуть бути визнані достатніми доказами для підтвердження зв`язку витрат з розглядом цієї справи та їх відшкодування на користь позивачів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивачів належить стягнути понесені ними судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, викладені в листах від 07.12.2021 №02-2637, №02-2638, №02-2639, про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах страхової виплати у 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2020, визначеної пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2020 №498.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частинах страхової виплати у розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01.01.2020, визначеної пунктом 3 Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2020 №498.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 908,00 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 908,00 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 908,00 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 КАС України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя Н.М. Майстренко