Справа № 520/6962/22
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
27 жовтня 2022 року № 520/6962/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити всі виплати ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням 30.03.2022 згідно вимог ст. 116 КЗпП України;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області сплатити суму середнього заробітку ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ) за весь час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2022 року до дня видачі трудової книжки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області винести новий наказ та внести до трудової книжки запис про звільнення ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ) відповідною датою, згідно положень п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 - а саме, датою видачі трудової книжки ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.03.2022 написав рапорт про звільнення з Національної поліції за власним бажанням та був звільнений наказом відповідача від 30.03.2022. Проте трудову книжку він не отримав через евакуацію особових справ працівників через початок військової агресії російської федерації проти України. Вважає, що ГУНП в Харківській області порушує його трудові права через невидачу трудової книжки, як наслідок є неможливим оформлення позивача на роботу або тимчасово як безробітного у центрі зайнятості. Стверджує, що внаслідок несвоєчасної видачі трудової книжки у нього є право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зміни дати звільнення на дату фактичної видачі трудової книжки.

Ухвалою судді від 01.09.2022 прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі в порядку ст.252 КАС України.

Ухвалу суду було направлено та доставлено відповідачу в електронний кабінет системи Електронний Суд.

Відповідач направив до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивач був відсутній на роботі в останній день; особові справи працівників ГУНП були евакуйовані, через що видача трудової книжки позивачу не була можливою. Послався на приписи статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, згідно з яким протягом дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Вказав, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Надав докази нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за березень 2022.

Позивач направив до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що жодного письмового документу на підтвердження того, що трудову книжку та військово-обліковий документ з особовою справою ОСОБА_1 евакуйовано (вивезено) в іншу місцевість та розрахунок при звільнені станом на 30.03.2022 року, не долучено.

Відповідачем додатково подано до суду довідку про евакуацію документації ГУНП в Харківській області, а також докази виплати позивачу грошового забезпечення за березень 2022.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області та був звільнений наказом від 30.03.2022 №175 о/с.

30.03.2022 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 в месенджері був направлений рапорт на звільнення за власним бажанням працівникам відділу поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. У рапорті позивач зазначив, що звільнення просить провести без його присутності, від проходження ВЛК відмовляється, за документами зобов`язується прибути особисто.

Відповідно до наказу №175ос від 30.03.2022 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0086525), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №1 Ізюмського районного управління поліції ГУНІІ в Харківській області звільнено за власним бажанням за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

В день звільнення старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не перебував на службі, що підтверджується змістом позову, в якому ОСОБА_1 вказує, що евакуювався з сім`єю 24.03.2022 з-під окупації до Дніпропетровської області в м. Верховцеве, на той час добратися до Балаклійського району не міг, крім того, в цей час необхідно було вийняти квартиру та заселити сім`ю в безпечне місце, 30.03.2022 написав рапорт про звільнення з 31.03.2022 за власним бажанням та направив його за допомогою месенджеру працівнику відділу кадрів ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що з часу направлення рапорту про звільнення постійно дзвонив до ОСОБА_2 та питав про отримання трудової книжки та розрахунку про звільнення, на що йому повідомляли, що особові справи евакуйовані та взагалі не знають, де перебуває його трудова книжка. Після повернення 28.06.2022 до м. Первомайський Харківської області позивач 27.07.2022 отримав Витяг із наказу №175 о/с від 30.03.2022 про своє звільнення за власним бажанням.

Позивач вважає, що ГУНП в Харківській області порушує його трудові права, як наслідок є неможливим оформлення позивача на роботу або тимчасово як безробітного у центрі зайнятості.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявленого позову, суд виходить з такого.

Законом України «Про Національну поліцію» визначені правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 94 вказаного Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом МВС України 06.04.2016 № 260, які є спеціальними у спірних правовідносинах, також спірне питання не врегульовано.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів, право на яке особа набула під час проходження служби, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення поліцейських .

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

Як встановлено в ході розгляду справи, в день звільнення старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не перебував на службі, що ним не заперечується.

Як вбачається з розрахункового листа за березень 2022, ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад, надбавки за спеціальне військове звання, за вислугу років (30%), за спеціальні умови проходження служби (40%), щомісячна премія (82,342%), матеріальна допомога на оздоровлення та індексація, всього в загальній сумі 28461,87 грн, з урахуванням утримань перераховано на картку 28004,86 грн.

Розмір нарахованих та виплачених сум підтверджується також довідкою про доходи позивача за березень 2022 р., довідкою від 25.10.2022 № 1973/119-29/03-2022, платіжним дорученням №626 від 29.03.2022, з яких встановлено, що виплата сум грошового забезпечення при звільненні проведена позивачу 30.03.2022 в сумі 28004,86 грн.

Доказів пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок раніше вказаної дати до позову не надано. Позовна заява не містить будь-яких доводів щодо непогодження з сумами виплат позивачу при його звільненні.

З огляду на зазначене, відсутні підстави, визначені ст. 117 КЗпП України, для виплати позивачу його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Щодо наявності підстав визнання вимушеним прогулом періоду з моменту звільнення позивача до дня видачі йому трудової книжки, а також видання нового наказу про звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки, які стосуються другої та третьої позовних вимог, суд виходить з такого.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114).

Пунктом 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно з п.68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України у постанові від 24.04.2014 у справі №21-241а14, Верховний Суд у постановах від 05.02.2020 у справі №819/744/16, від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16 щодо аналогічних правовідносин зазначили, що в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони мають право домовитись про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник мас бажання звільнитись зі служби, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитись зі служби.

Зі змісту рапорту позивача, копія якого долучена до матеріалів справи, судом встановлено, що позивач просить звільнити його зі служби за власним бажанням з 31.03.2022, отже між сторонами наявна згода щодо строку звільнення.

З огляду на зазначене, посилання у позові на недотримання відповідачем тримісячного строку на звільнення за власним бажанням, передбаченого п. 68 Положення №114, не є обґрунтованим.

Як вже було зазначено вище, ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 48 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу позивача, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05 лютого 2021 року № 1217-IX, стаття 48 «Трудові книжки», частиною 1 якої було визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, викладена в новій редакції.

Також розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що включення Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою у порядку та строки, встановлені Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Після завершення цих робіт наявні трудові книжки видаються працівникам особисто під підпис. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення.

Також Порядок зберігання та ведення трудових книжок поліцейських регламентований розділом IV Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 12.05.2016 №377, згідно з яким трудова книжка поліцейського зберігається в особовій справі і повертається йому у разі звільнення зі служби в поліції. Поліцейський має право отримати трудову книжку на строк не більше 30 календарних днів відповідно до поданого рапорту (заяви). Відомості про службу в поліції вносяться до трудової книжки шляхом здійснення записів про прийняття на службу до поліції та звільнення зі служби в поліції з посиланням на дату та номер відповідного наказу органу поліції. Особам, звільненим з поліції, крім трудової книжки, видається військово-обліковий документ, а військова або скорочена військова справа (за наявності) направляється до військового комісаріату за місцем реєстрації. Під час звільнення всі записи про службу й нагороди, внесені в трудову книжку за період служби, засвідчуються керівником підрозділу кадрового забезпечення або його заступниками та скріплюються печаткою.

Отже, субсидіарно підлягає застосуванню припис розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05 лютого 2021 року № 1217-IX, згідно з яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику у день звільнення.

Аналогічну норму містить і п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (далі - Інструкція №58), згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Одночасно згідно з пунктом 4.2 Інструкції № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку із військовою агресію РФ проти України, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Згідно з положеннями Указів Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18.04.2022 № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні було продовжено із 05.30 26.03.2022 строком на 30 діб та з 05.30 25.04.2022 строком на 30 діб. Згідно з положеннями Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до яких Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України зобов`язані запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В період з 24 лютого по травень 2022 року в Харкові проводились активні бойові дії, що є загальновідомим фактом.

Харківська міська територіальна громада включена до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 р. за № 453/37789.

02.03.2022 внаслідок ракетного обстрілу та пожежі, яка виникла від нього, була зруйнована адміністративна будівля ГУНП, в тому числі і службові кабінети, знищені службова техніка і службова документація, що підтверджується актом обстеження будівлі, копія якого надана до матеріалів справи.

Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, за вказівкою керівництва Національної поліції України, з метою збереження особові справи працівників Головного управління Національної поліції в Харківській області та їх трудові книжки було евакуйовано (вивезено) з території області на період дії воєнного стану, у зв`язку з чим видати позивачу трудову книжку та військово-обліковий документ, які зберігаються в особовій справі, відповідно до наказу МВС України від 12.05.2016 №377, після звільнення було неможливо, що підтверджується довідкою від 17.05.2022 № 1203/329/119-12/01-2022 УКЗ ГУНП в Харківській області.

Водночас, відповідно до статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, протягом дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Тобто, якщо підприємство, організація, установа знаходиться у районі активних бойових дій, роботодавець самостійно розв`язує питання зберігання кадрових документів і може прийняти рішення про видачу трудових книжок працівникам.

Відповідно до пункту 4.2 Інструкції №58 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

У зв`язку із тим, що частина території Харківської області перебувала під окупацією і на тимчасово окупованих територіях не функціонували поштові відділення Укрпошти, що підтверджується листом АТ «Укрпошта» від 23.06.2022 №001002-223-22, інформування ОСОБА_1 про звільнення та отримання необхідних документів при звільненні здійснювалось працівниками відділу поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області безпосередньо на мобільний телефон ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 09.09.2022 № 2555вс/119-12/01-2022 на адресу начальника ВПЗ ГУНП в Харківській області.

В ході розгляду справи позивачем не надано доказів направлення письмової згоди відповідачу на пересилання йому трудової книжки із зазначенням адреси його місця перебування як після евакуації, так і після повернення до Харківської області 28.06.2022.

З огляду на зазначене, права позивача через невидачу у день звільнення трудової книжки та евакуацію його особової справи, чим забезпечено збереження відповідних документів, порушені не були.

Також позивач посилається в обґрунтування позову на п. 4.1 Інструкції №58, яким передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Суд зазначає, що останньою частиною статті 235 КЗпП України в редакції, що діяла станом на момент прийняття Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58, було передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Редакція статті 235 КЗпП України, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не місить підстав виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.

Отже, такий вид відповідальності власника або уповноваженого ним органу виключений законодавцем з норм КЗпП України.

З огляду на зазначене, наявність в п.4.1 Інструкції №58 припису про виплату працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу не доводить підстав для такої виплати, а лише свідчить про неприведення норм Інструкції №58 у відповідність з приписами КЗпП України.

З огляду на зазначене, вимоги позову про зобов`язання відповідача сплатити позивачу суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2022 року до дня видачі трудової книжки та винести новий наказ та внести до трудової книжки запис про звільнення ОСОБА_1 (ПІН НОМЕР_1 ) відповідною датою, згідно положень п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 - а саме, датою видачі трудової книжки ОСОБА_1 , не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що при розгляді справи підтверджено здійснення з позивачем розрахунку при звільненні в розмірі всіх нарахованих сум, об`єктивність та законність невидачі ОСОБА_1 трудової книжки в день звільнення, а також відсутність жодних перешкод для працевлаштування за відсутності трудової книжки у зв`язку зі змінами до КЗпП України, суд приходить до висновку, що порушень трудових прав позивача не встановлено, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.10.2022.

Суддя Білова О.В.