Справа № 340/5470/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 340/5470/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 р. (суддя: Брегей Р.І) в адміністративній справі №340/5470/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними вимоги №Ф-99731-53 від 12 серпня 2019 р. та від 04 лютого 2021 р. та скасувати їх частково, стягнувши з нього заборгованість по сплаті єдиного внеску в розмірі 10 560,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець, однак протягом 2017 - 2020 р. він періодично працював як найманий працівник і в цей час роботодавець сплачував за нього єдиний внесок, тому подвійне нарахування внеску в даному випадку є протиправним.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 р., ухваленим за результатом розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 12 серпня 2019 р. про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23785,08 грн. Визнав протиправною та скасував вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04 лютого 2021 р. про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн. в частині грошового зобов`язання в розмірі 26 830,32 грн. В іншій частині вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, відповідач зазначає, що Законом України №592-IX від 13 травня 2020 р. внесено зміни до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема її доповнено частиною шостою, яка визначає, що від сплати єдиного внеску звільняються особи, зазначенні у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, за яких роботодавцем було сплачено внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску за відповідний період. Вказані зміни набрали чинності з 01 січня 2021 р., водночас позивачем внесок не сплачено за період з 2017р. по 2020 р.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що починаючи з 01 вересня 2009 р. ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець. За інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в період з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2020 р. за ОСОБА_1 було сплачено єдиний внесок як за найманого працівника. 12 серпня 2019 р. Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області складено вимогу №Ф-99731-53 про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску в розмірі 23 785,08 грн. за період з січня 2017 р. по червень 2019 р. 04 лютого 2021 р. Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області складено вимогу №Ф-99731-53 про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску в розмірі 37 788,74 грн. за період з 01 січня 2017 р. по листопад 2020 р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 існує обов`язок сплати єдиного внеску за періоди, коли він не перебував у трудових відносинах як найманий працівник, а саме: березень - вересень 2017 р; вересень - грудень 2018 р.; січень - березень 2019 р. на загальну суму 10 958,42 грн. (7 х 704,00 грн. (мінімальний страховий внесок у 2017 р.) + 4 х 819,06 грн. (мінімальний страховий внесок у 2018 р.) + 3 х 918,06 грн. (мінімальний страховий внесок у 2019 р.). Захист порушеного права позивача на думку суду полягає у скасуванні вимоги від 12 серпня 2019 р. на суму 23 785,08 грн. і вимоги від 04 лютого 2021 р. в частині суми 26 830,32 грн. (37 788,74 грн. - 10 958,42) грн.)

Колегія суддів зазначає наступне.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1, пункту 1,4 частини 1 статті 4, частини 5 статті 8, частиною 2,3,8 статті 9, статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 р. (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 - 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум єдиного внеску. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 р. по справі №440/2149/19, від 18 лютого 2022 р. у справі №420/4911/20 визначено, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати. Водночас, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску, лише за умови, якщо вона не є найманим працівником. В цьому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець. Суд акцентував увагу на тому, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано. Однак тлумачення норм даного Закону щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок враховано судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині, якою позивачу відмовлено у задоволенні позову, не оскаржено, тому його перевірка здійснена виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

А пеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 р. в адміністративній справі №340/5470/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 жовтня 2022 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий