Справа № 420/8459/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8459/22
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції, третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ № 825 о/с від 04.06.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади капрала поліції взводу №2 роти №7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП зі служби в поліції за самоусунення від виконання основних та додаткових завдань;

- поновити ОСОБА_1 на посаді капрала поліції взводу № 2 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

27 червня 2022 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду вирішено прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19 вересня 2022 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду вирішено справу №420/8459/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа Головне управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передати на розгляд Миколаївського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про перенаправлення справи за підсудністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що своє рішення про передачу справи до Миколаївського окружного адміністративного суду, Одеський окружний адміністративний суду аргументував тим, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . Однак, апелянт вказує, що весь час проходження служби та до теперішнього часу він проживає на території АДРЕСА_2 , що підтверджується договором оренди (який додано до апеляційної скарги). Окремо звертає увагу, що на час винесення ухвали про направлення справи до Миколаївського окружного адміністративного суду, робота Миколаївського окружного суду не була відновлена по причині ведення бонових дій на території Миколаївської області.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що позивач у своїй позовній заяві жодним чином не зазначив про місце свого фактичного перебування, як від нього вимагає п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України. Таким чином, позивач на власний розсуд обрав зазначити в позовній заяві місце своєї реєстрації, а відтак, дана справа дійсно підсудна Миколаївському окружному адміністративному суду. З приводу того, що весь час проходження служби апелянт проживав на території Одеської області, представник відповідача зазначає, що наразі, позивача звільнено зі служби в поліції. Договір оренди, наданий апелянтом до апеляційної скарги, не можна вважати документом та належним доказом на підтвердження фактичного місця проживання апелянта, оскільки він суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки договір оренди житла складено російською мовою, крім того, в ньому містяться виправлення, що, на думку представника відповідача, ставить під сумнів чинність такого договору. Таким чином, у зв`язку з неповідомленням суд першої інстанції про своє фактичне місце проживання під час подання позовної заяви, наданням договору оренди житла, який не може вважатися доказом у даній справі з підстав, викладених вище, відповідач вважає, що суд першої інстанції правомірно виніс ухвалу про передачу справи до Миколаївського окружного адміністративного суду, який згідно інформації, яка міститься на офіційному сайті Миколаївського окружного адміністративного суду, відновив свою роботу. З огляду на зазначене, представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу третьою особою до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно з ч.2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом заявленого позову є визнання протиправним та скасування наказу №825 о/с від 04.06.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади капрала поліції взводу №2 роти №7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП зі служби в поліції за самоусунення від виконання основних та додаткових завдань; поновлення ОСОБА_1 на посаді капрала поліції взводу № 2 роти № 7 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП; стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказ №825 о/с від 04.06.2022 року є актом індивідуальної дії стосовно позивача, прийнятим Департаментом патрульної поліції Національної поліції України на підставі наказу цього Департаменту №307 від 25.05.2022 року.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с.9-10), ця адреса вказана ним у позовній заяві. Місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_3 .

Приймаючи ухвалу про передачу справи на розгляд Миколаївського окружного адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа має бути передана на розгляд Миколаївського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю на підставі п.3 ч.1 ст.29 КАС України, відповідно до якого суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст. 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 КАС України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Отже, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені) стосовно конкретної особи, то позивач може обирати підсудність на власний розсуд, проте з урахуванням положень абз.1 ч.1 ст.25 КАС України.

Таким чином, дана справа може бути розглянута адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с.9-10), місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_3 .

Таким чином, у відповідності до ч.1 ст. 25 КАС України дана справа вирішуються за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача - Миколаївським окружним адміністративним судом або за місцезнаходженням відповідача - Київським окружним адміністративним судом.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Наведене визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

При цьому, відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV (надалі Закон № 1382-ІV).

У статті 3 вказаного Закону надано визначення, зокрема, таких термінів: місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні; реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

Згідно з ч. 1, 10 ст. 6 Закону № 1382-ІV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

У відповідності до ст. 15 Закону № 1382-ІV особи, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру".

Так, відповідно до п. 3, 4 Правил реєстрації місця проживання реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Пунктом 9 Правил визначено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Особи, які не проживають за зареєстрованим місцем проживання більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити відповідному органу реєстрації про своє місце перебування (п. 12 Правил).

Системний аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок про те, що місце проживання це житло, в якому проживає особа, а реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання/перебування підтверджується вичерпним переліком документів, зокрема, паспортом громадянина України.

Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що договір оренди від 22.07.2020 р., який надано до апеляційної скарги апелянтом, як доказ проживання ОСОБА_1 в Одеській області, масив Радужний, не є належним доказом місця проживання (перебування) позивача, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

Натомість, як видно з матеріалів позовної заяви, факт реєстрації за вищезазначеною адресою АДРЕСА_1 позивачем не заперечується та підтверджується паспортними даними. (а.с. 10)

Крім цього, вищезазначеним договором оренди визначено строк його дії по 31 грудня 2021 р. Доказів продовження дії договору позивачем не надано.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає можливість визначення підсудності справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою не передбачено можливості звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання позивача чи відповідача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Шевчук О.А.
Судді Бойко А.В. Федусик А.Г.