Справа № 160/9387/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2022 року Справа № 160/9387/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у прядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ-АГРО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази від учасників справи.
20.07.2022 до суду надійшов відзив СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО», поданий представником відповідача адвокатом Шаповаловим Павлом Вікторовичем, у якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, відповідач зазначив, що СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» у 2021 році було створено 2 робочих місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та працевлаштовано бухгалтером одну особу з інвалідністю ОСОБА_1 . СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» звітувало позивачу про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, а також протягом 2021 року щомісячно подавало до центру зайнятості за місцем господарської діяльності звіти за формою № 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, розміщувало оголошення у газеті про наявність вакансій. Однак особи з інвалідністю самостійно до СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» для працевлаштування не звертались та не направлялись центром зайнятості. Відповідач зобов`язаний створити робочі місця для осіб з інвалідністю у передбаченій законом кількості, проте цей обов`язок не супроводжується обов`язком здійснювати пошук осіб з інвалідністю для працевлаштування. Щодо доводів позивача про те, що СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» не здійснювало замовлення на професійне навчання або підготовку даної категорії безробітних відповідач вказав, що у 2021 році ним створено робоче місце для осіб з інвалідністю за категорією «підсобний робітник». Зазначена посада не потребує додаткових спеціальних знань, вмінь або навичок, тому відповідач може прийняти на таку роботу особу без спеціальної освіти. Крім того, обов`язку щодо замовлення на професійне навчання особи з інвалідністю у відповідача немає. Відповідач вживав усіх заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю та виконував вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», тому відсутні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.
21.07.2022 до суду надійшли письмові пояснення позивача, у яких зазначено, що за інформацією Дніпропетровського обласного центру зайнятості у січні 2021 року відповідачем було подано до центру зайнятості звіт за формою № 3-ПН на 1 вакансію для осіб з інвалідністю «підсобний робітник». Протягом 2021 року до роботодавця СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» не було видано жодного направлення на працевлаштування осіб з інвалідністю. Пояснення щодо підстав не працевлаштування Дніпропетровським обласним центром зайнятості не надано. Осіб з інвалідністю, не працевлаштованих з підстави невідповідності вимогам, не було.
Станом на час розгляду справи від позивача відповідь на відзив не надійшла.
Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
На запит Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю від 11.04.2022 вих. № 461/06-06 Дніпропетровський обласний центр зайнятості листом від 28.04.2022 за вих. № 12/19-898 повідомив, що СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» подано звіт за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у січні 2021 року з вакансіями для осіб з інвалідністю (назва посади) «підсобний робіник», кількість робочих місць для осіб з інвалідністю - 1, кількість направлених на працевлаштування осіб з інвалідністю - 0, кількість осіб з інвалідністю, які не були працевлаштовані з підстави «не відповідає вимогам» - 0.
СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» протягом 2021 року було подано до Новомосковського міськрайонного центру зайнятості звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 04.01.2021, 02.02.2021, 01.03.2021, 01.04.2021, 05.05.2021, 02.06.2021, 01.07.2021, 02.08.2021, 01.09.2021, 05.10.2021, 01.11.2021, 03.12.2021 (професія (посада) «підсобний робітник», кількість вакансій 1, місце проведення робіт: Харківська область, Зачепилівський район, с. Леб`яже.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії для них щодо рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі Закон № 875-XII).
Частиною першою статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Згідно з частиною третьою статті 18 цього Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Згідно зі статтею 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.
Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону № 875-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-XII.
Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»).
Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, у редакції наказу від 05.12.2016 № 1476, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі Порядок № 316), цей Порядок визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі форма № 3-ПН).
Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця (пункт 3 Розділу І Порядку № 316).
Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (пункт 4 Розділу І Порядку № 316).
Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 5 Розділу І Порядку № 316).
Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067-VI та Порядком № 316;
звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;
у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції.
Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону № 875-XII.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17.
Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 260/554/19.
З матеріалів справи встановлено, що СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» було розміщено оголошення про запрошення на роботу особи з інвалідністю на посаду підсобного працівника у друкованих засобах масової інформації - газеті «Горизонти Зачепилівщини» № 22 від 29.05.2021. Відповідачем протягом 2021 року систематично, щомісячно подавались до Дніпровського міського центру зайнятості звіти за формою 3-ПН щодо наявності вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме 1 вакансію підсобного робітника.
Як зазначено у наданій Дніпропетровським обласним центром зайнятості інформації на запит позивача № 461/06-06 від 11.04.2022 протягом 2021 року СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» не було направлено на працевлаштування жодної особи з інвалідністю.
У СТОВ «УНІВЕРСАЛ-АГРО» працює бухгалтером ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю (наказ про прийняття на роботу № 6 від 17.01.2017).
У матеріалах справи відсутні відомості про те, що до відповідача направлялись особи з інвалідністю або звертались самостійно, та їм було відмовлено у працевлаштуванні.
Відповідачем не було допущено жодних із наведених вище порушень, тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських санкцій.
З огляду на те, що відповідачем було виконано вимоги Закону № 875-XII щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв їм у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутній склад правопорушення, за вчинення якого Законом № 875-XII передбачено застосування адміністративно-господарських санкцій.
Зазначений висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі № 807/612/16, від 11.09.2018 у справі № 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі № 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі № 812/1164/18.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесено витрати зі сплати судового збору в сумі 2481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 53 від 01.07.2022.
Відповідно до вимог статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, який є суб`єктом владних повноважень, розподіл понесених ним судових витрат зі сплати судового збору не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ-АГРО» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 52, .

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ-АГРО», місцезнаходження: 51251, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт Губиниха, вул. Берегового, буд. 34Д, .

Повне рішення суду складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя В.В. Рянська