Справа № 640/1205/22
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року м. Київ № 640/1205/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою «Укрвіпсервіс»
доКиївської митниці
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської митниці (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.09.2021 № UА100180/2021/200005/2.

В якості підстав позову позивач зазначає, що на підставі зовнішньоекономічного контракту № 1312/2018 від 13.12.2018 ТОВ «Укрвіпсервіс» 28.09.2021 подано до Київської митниці для митного оформлення за електронною митною декларацією № UA100180/2021/593545 від 10.09.2021, ввезені на митну територію товари, а саме: 1) світильники електричні, які підвішуються або закріплюються на стелі чи стіні, для внутрішнього освітлення, з комбінованих матеріалів (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 229 860,67 грн.; митні платежі 59 763,77 грн., в т.ч. мито 10% 11 493,03 грн., ПДВ 20% 48 270,74 грн.); 2) світильники електричні настільні, підлогові або світильники, що встановлюються біля ліжка (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 25 165,58 грн.; митні платежі 8 052,99 грн., в т.ч. мито 10% 2 516,56 грн., ПДВ 20% 5 536,43 грн.); 3) комплектуючі побутових світильників, з комбінованих матеріалів, металу, дерева, тканини та не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 163,57 грн.; митні платежі 52,35 грн., в т.ч. мито 10% 16,36 грн., ПДВ 20% 35,99 грн.); 4) комплектуючі побутових світильників, зі скла та не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 1 322,16 грн.; митні платежі 423,10 грн., в т.ч. мито 10% 132,22 грн., ПДВ 20% 290,88 грн.); 5) комплектуючі побутових світильників, зі скла та не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 7 322,77 грн.; митні платежі 2 343,29 грн., в т.ч. мито 10% 732,28 грн., ПДВ 20% 1 611,01 грн.); 6) комплектуючі побутових світильників, з комбінованих матеріалів, металу, дерева, тканини та не містять передавачі та приймачі (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 2 485,29 грн.; митні платежі 795,29 грн., в т.ч. мито 10% 248,53 грн., ПДВ 20% 546,76 грн.); 7) трансформатори до побутових світильників (митна вартість товару заявлена декларантом за 1 (основним) методом визначення митної вартості на рівні 74,83 грн.; митні платежі 19,45 грн., в т.ч. мито 5% 3,74 грн., ПДВ 20% 15,71 грн.); згідно інвойсу рахунку-фактури загальна вартість поставки складає 9 967,48 дол. США на умовах поставки INCOTERMS 2010, СРТ-Київ; відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості від 10.09.2021 № UA100180/2021/200005/2, відповідно до якого митну вартість товарів 1-7 було скориговано за резервним методом визначення митної вартості; підставою для прийняття рішення відповідачем стало те, що: 1) реквізити контракту наведено під кодом 4104, що означає, що контракт укладений із виробником товару; разом із тим виробником зазначено компанію, яка не є продавцем товару, відтак зазначено недостовірну інформацію про контракт; 2) розділом 2 контракту не встановлено, які складові митної вартості включено у ціну товару, в інвойсі також відсутня така інформація; таким чином, відсутні відомості щодо включення складових митної вартості, а саме транспортування до митного кордону України, навантаження та страхування до ціни товару та не додані до митної вартості відповідно до декларації митної вартості; 3) прайс-лист від березня 2020 року наданий не безпосереднім виробником товару, а посередником, а відтак не може розглядатися у якості підтвердження митної вартості товару.

Позивач вважає спірне рішення протиправним з огляду на те, що пунктом 1.1 контракту № 1312/2018 від 13.12.2018 визначено, що Продавець зобов`язується поставити товар виготовлений на фабриці Meijing Lighting Factory Co. LTD, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю та вартістю, узгодженій Сторонами у інвойсах до даного контракту; за змістом пункту 1.3 контракту Meijing Lighting Factory Co. LTD - це фабрика, яка є підрозділом Development Manufacturing Factory Limited; отже, враховуючи дані, що містяться в контракті, є природнім факт того, що контракт укладено з Development Manufacturing Factory Limited, який постачає товар виготовлений своїм підрозділом - Meijing Lighting Factory Co. LTD; що стосується другого зауваження відповідача про те, що на умовах поставки СРТ-Київ відсутні відомості щодо включення складових митної вартості, а саме транспортування до митного кордону України, навантаження та страхування до ціни товару та не додані до митної вартості відповідно до декларації митної вартості, то відповідно до міжнародних правил Інкотермс-2010, за умовами поставки СРТ-Київ, термін «фрахт/перевезення оплачено до» означає, що продавець доставить товар названому перевізнику; крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення; це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику; відтак, за правилами поставки на умовах СРТ, витрати на доставку товару покладаються на продавця товару, в спірному випадку на Development Manufacturing Factory Limited; тобто, будь-яких складових митної вартості на умовах Інкотермс СРТ-Київ бути не може, оскільки формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на зберігання, навантаження, тари, пакування, маркування та перевезення вже здійснено; за умовами Інкотермс СРТ обов`язок страхування вантажу не є обов`язком ані продавця, ані покупця; таким чином, висновки відповідача, що на умовах поставки СРТ-Київ до митної вартості мають бути включені складові митної вартості, а саме транспортування до митного кордону України, навантаження та страхування - є казуїстичними та такими, що прямо суперечать приписам міжнародних правил Інкотермс 2010.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

18.01.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1205/22 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

14.02.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти позовних з огляду на те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів за ЕМД від 10.09.2021 № UA100180/2021/593545 на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, зокрема: 1) поставка товарів здійснюється на підставі контракту від 13.12.2018 № 1312/2018 між Development Manufacturing Factory Limited та ТОВ «Укрвіпсервіс»; реквізити контракту наведено під кодом 4104, що означає, що контракт укладений із виробником товару; однак виробником товару у контракті зазначено Meijing Lighting Factory Co. LTD, що не є продавцем товару, що не дає змогу органу митного оформлення однозначно ідентифікувати продавця товару і відповідно викликає сумніви в достовірності інформації, заявленої в контракті; до того ж, міжнародний торговий термін СРТ відповідно до міжнародних правил поставки Інкотермс-2010 означає, що продавець повинен доставити товар перевізнику та зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення; відповідно до п. 9.3 міжнародних правил поставки Інкотермс-2010 договори купівлі-продажу на умовах «С»-термінів, як і договори на умовах «F»-термінів, входять до категорії договорів відправлення; у природі договорів відправлення закладено, що в той час як звичайні транспортні витрати за перевезення товару звичайним маршрутом і способом до погодженого місця сплачуються продавцем, покупець приймає ризики втрати чи пошкодження товару, а також додаткові витрати, що можуть виникнути внаслідок подій, що мають місце після належної поставки товару для перевезення; таким чином, всі додаткові витрати та ризики під час транспортування покладаються на покупця; однак декларантом не надано інформації щодо понесення додаткових витрат та ризиків під час транспортування; до того ж, у наданому до органу митного оформлення контракті та інвойсі не було деталізовано чи включено у вартість товару витрати на страхування товару; відповідно до міжнародних правил поставки Інкотермс-2010 покупець при умовах поставки СРТ зобов`язаний сплатити витрати щодо розвантаження товару за винятком витрат і зборів, які відповідно до договору перевезення покладаються на продавця; натомість декларантом не вказано ані в інвойсі, ані в декларації митної вартості інформації щодо включення у вартість товару витрат на навантаження та розвантаження оцінюваного товару, що свідчить про ігнорування ним вищезазначених положень митного законодавства та не надано інформацію про вартість таких витрат.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» та Development Manufacturing Factory Limited укладено контракт № 1312/2018 від 13.12.2018, у відповідності до якого продавець зобов`язується поставити товар, виготовлений на фабриці Meijing Lighting Factory Co., LTD, а покупець зобов`язаний прийняти і оплати товар по кількості та вартості узгодженої сторонами в інвойсах до даного контракту (далі за текстом - контракт).

22.01.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до контракту, у відповідності до пункту 2 якої пункт 3.1 розділу «Оплата товарів і порядок розрахунків» контракту викладено у такій редакції: «Покупець здійснює оплату загальної суми кожної партії поставки, узгодженої сторонами, протягом 90 банківських днів після реалізації товарів, якщо інше не встановлено в інвойсі.».

З метою здійснення митного оформлення за контрактом позивачем разом із електронною митною декларацією № UA100180/2021/593545 від 10.09.2021 для підтвердження заявленої митної вартості надано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт № 1312/2018 від 13.12.2018, додаткову угоду №1 від 22.01.2019, додаткову угоду № 2 від 01.08.2019, інвойс від 28.07.2021 № HKUA-2807/2021/103.

В подальшому, внаслідок надходження від відповідача повідомлення про надання додаткових документів ТОВ «Укрвіпсервіс» надано митному органу експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати № В-3053/1 від 10.09.2021, прайс-лист компанії Development Manufacturing Factory Limited.

За наслідком розгляду вказаних документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 10.09.2021 № UА100180/2021/200005/2, у графі 33 якого вказано про наступні обставини (підстави) його прийняття:

1) встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи містять розбіжності стосовно відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару. Поставка товарів здійснюється на підставі наданого контракту від 13.12.2018 № 1312/2018 між «DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED, CHINA.) - Продавець та ТОВ «УКРВІПСЕРВІС» (Україна) - Покупець (далі - Контракт). Реквізити зазначеного контракту наведено під кодом 4104, що означає контракт, укладений із виробником товару. Разом із тим, виробником товару зазначено компанію «Meijing Lighting Factory Co., LTD, ZHONGHENG ROAD HENGLAN TOWN, ZHONGSHAN CITY, GUANGDONG, CHINA.), яка не є продавцем товару. Отже, зазначено недостовірну інформацію про контракт. Згідно п. 1.2 Контракту, умови поставки зазначаються у інвойсі. У наданому інвойсі від 28.07.2021 № HKUA-2807/2021/103 умовами поставки зазначено СРТ-Київ.

2) Розділом 2 Контракту не встановлено, які складові митної вартості включено у ціну товару. У наданому інвойсi від 28.07.2021 № HKUA-2807/2021/103 також відсутня дана інформація. Також, такі витрати згідно наданої декларації митної вартості не включені до митної вартості окремо. Таким чином, відсутні відомості щодо включення складових митної вартості, а саме транспортування до митного кордону України, навантаження та страхування до ціни товару та не додані до митної вартості відповідно до декларації митної вартості. Таким чином, декларантом не надано інформації стосовно складових митної вартості, необхідних при її обчисленні.

3) Прайс-лист від 02.03.2020 наданий не безпосереднім виробником Meijing Lighting Factory Co., а посередником - фірмою DEVELOPMENT MANUFACTURING FACTORY LIMITED. Наданий декларантом прайс-лист не може розглядатись у якості підтвердження заявленої митної вартості.

Митна вартість за наведеною митною декларацією визначена із застосування резервного методу.

У зв`язку з прийняттям спірного рішення, відповідачем було видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2021/01079.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач випустив товари у вільний обіг за ЕМД UA100180/2021/593545 від 10.09.2021, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням Київської митниці про корегування митної вартості товарів від 10.09.2021 № UА100180/2021/200005/2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14.04.2021 у справі № 2340/3024/18 (адміністративне провадження № К/9901/2378/19).

Статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 ст. 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частиною 5 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до п. п. 3.16, 6.2 Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства.

Митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 ст. 4 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, при здійсненні митного оформлення МД виконуються такі митні формальності, зокрема, перевірка правильності визначення митної вартості товарів.

За приписами ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 ст. 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч. ч. 2-8 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд принагідно звертає увагу на те, що методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. При цьому потрібно зауважити, що митним законодавством передбачена ціла система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

При цьому, пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це у свою чергу обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постановах від 11.11.2021 у справі № 200/12465/19-а (адміністративне провадження № К/9901/13063/20), від 16.09.2022 у справі № 200/6506/20-а (адміністративне провадження № К/9901/36393/20).

Тож, з наведеного у сукупності слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше.

При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5, 10 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Аналізуючи наведені положень суд приходить до висновку, що підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору (за першим методом).

Оцінюючи матеріали судової справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.01.2019 до контракту № 1312/2018 від 13.12.2018 пункт 2 розділу «Ціна та загальна вартість Контракту» викладено у наступній редакції:

« 2.1. Асортимент, ціна, кількість, умови поставки конкретної партії товару визначається сторонами в інвойсах, що є невід`ємною частиною контракту.

2.2. Ціна товару включає вартість зберігання і навантаження, тари, упаковки та маркування.

2.3. Загальна вартість контракту складає 1 500 000 доларів США.».

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 22.01.2019 до контракту № 1312/2018 від 13.12.2018 пункт 3 розділу «Оплата товарів і порядок розрахунків» викладно в наступній редакції:

« 3.1. Покупець здійснює оплату загальної вартості кожної окремої поставки, погодженої сторонами протягом 90 банківських днів після реалізації товару, у разі якщо інше не вказано в інвойсі.

3.2. Валюта платежу - долар США.».

Згідно з Інкотермс-2010 термін CPT (Carriage Paid To (…named placе of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (… назва місця призначення) означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами CPT на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватись під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, виключаючи змішані перевезення. Отже, за правилами поставки на умовах СРТ, витрати на доставку товару покладаються на продавця товару, в даному випадку на Компанію Development Manufacturing Factory Limited.

З огляду на зазначене, суд вважає помилковими доводи відповідача про ненадання позивачем додаткових документів на підтвердження понесених ним витрат на поставку товару ( в т.ч. навантаження, розвантаження, перевезення).

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б вказували на те, що у ціну контракту не включено витрати продавця на перевезення товару, а не зазначення таких витрат в контракті, інвойсі, на переконання суду, не є свідченням про їх не включення за умовами поставки CPT.

Між тим, щодо доводів митного органу в частині відсутності страхових документів слід звернути увагу на те, що відомості про страхування товару відсутні, митний орган не надав до суду належних та достатніх доказів, які б вказували на те, що страхування товару здійснювалось, у той час коли, ТОВ «Укрвіпсервіс» стверджує про відсутність обставин страхування товару.

За таких обставин, суд вважає, що висновки відповідача про не надання страхових документів позивачем, як підстава для прийняття спірного рішення, є необґрунтованими та такими, що не підтвердженні належними та достатніми доказами.

Також, не можуть бути взяті до уваги посилання митного органу в рішенні про коригування митної вартості на ті обставини, що декларантом не надано інформації, яка підтверджує, що наданий зовнішньоекономічний контракт є контрактом з виробником, тому прайс-лист наданий не від виробника з огляду на таке.

Судом встановлено, що декларантом надано прайс-лист від березня 2020 року Компанії Development Manufacturing Factory Limited. Пунктом 1.3 Контракту від 13.12.2018 № 1312/2018 визначено, що Meijing Lighting Factory Co. LTD, фабрика є підрозділом Development Manufacturing Factory Limited.

Таким чином, на думку суду, наведене спростовує доводи відповідача щодо надання позивачем прайс-листа не від виробника.

Між тим, щодо відмінностей умов поставки згідно контракту - СРТ-Київ та умов поставки наведеної у прайс-листі - FOB, суд вказує наступне.

Згідно із правилами Інкотермс-2010 ціна FOB передбачає, що продавець включає в ціну товару усі витрати з доставляння товару до порту відправлення і його навантаження на борт судна. Решту витрат і ризики щодо втрати чи ушкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB також застосовують тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом.

Суд звертає увагу, що митним органом жодним чином не аргументовано, яким чином дана відмінність вплинула або могла вплинути на ціну товару за контрактом.

Суд наголошує, що як за умовами CPT, так і за умовами FOB витрати на перевезення товару здійснює продавець. Відмінним є застосування FOB тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом, у той час як CPT поширюється на випадки перевезення товару різними видами транспорту.

Належних та достатніх доказів на підтвердження того, що такі відмінності виплинули на митну вартість товарів відповідачем до суду не надано.

Окрім цього, суд вказує, що прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, який має надати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідними контрактами та/або інвойсами.

Прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 02.06.2022 у справі № 460/2674/20 (адміністративне провадження № К/9901/25533/21), від 23.03.2020 у справі № 826/15796/16 (адміністративне провадження № К/9901/16883/19).

Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі № 815/2932/18 (адміністративне провадження № К/9901/64183/18) зазначив, що наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів.

На переконання суду, ТОВ «Укрвіпсервіс» під час митного оформлення товарів надало документи у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які, в свою чергу, в повній мірі підтверджують заявлену ним митну вартість за ціною контракту (договору).

Окрім цього, не можуть бути взяті до уваги посилання митного органу на неможливість застосування попередніх методів і визначення митної вартості із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України, що найбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях за митними деклараціями, що наведені у спірному рішенні, оскільки при здійсненні коригування митної вартості в рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів, відповідач повинен був навести конкретну інформацію та джерела, за якими він порівнював відповідних товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо). У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 809/4367/15 (касаційне провадження № К/9901/17144/18).

Разом з цим, суд при вирішенні спору по суті враховує, що здійснення контролю заявленої декларантом митної вартості товарів належить до повноважень митних органів, які були ним реалізовані. Суд зазначає, що митні органи дійсно можуть здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають реалізуватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що їх ненадання може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

При цьому, слід враховувати, що стаття 53 Митного кодексу України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16 (касаційне провадження № К/9901/18288/18).

В той же час, суд вважає, що документами, наданими позивачем митному органу при здійсненні митного оформлення товарів, у їх сукупності підтверджують всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписами ч. ч. 3, 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, у матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 200005-МВ від 01.11.2021, укладений між Адвокатським бюро «Повразюк і Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс».

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги № 200005-МВ від 01.11.2021 Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 договору про надання правової допомоги № 200005-МВ від 01.11.2021 Адвокатське бюро на підставі звернення Клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги, зокрема, представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в Окружному адміністративному суді м. Києва, Шостому апеляційному суді, Касаційному адміністративному суді з питань оскарження рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2021/200005/2 від 10.09.2021.

Відповідно до п. 4.7 договору про надання правової допомоги № 200005-МВ від 01.11.2021 Клієнт сплачує Адвокатському бюро за підготовку та подання позовної заяви до Окружного адміністративного суду м. Києва на рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2021/200005/2 від 10.09.2021 гонорар у фіксованому розмірі в сумі 7 500,00 грн. протягом 3 днів від дати отримання Клієнтом рахунку.

10.01.2022 між Адвокатським бюро «Повразюк і Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» підписано акт прийому наданих послуг до договору № 200005-МВ про надання правової допомоги від 01.11.2021, з якого вбачається, що Клієнтом прийняті послуги щодо підготовки та подачі позовної заяви до Окружного адміністративного суду м. Києва щодо оскарження рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100180/2021/200005/2 від 10.09.2021.

Адвокатським бюро виставлено Клієнту рахунок на оплату юридичних послуг № 14/11 від 08.11.2021 на загальну суму 7 500,00 грн

З платіжного доручення № 4197 від 22.11.2021 вбачається факт здійснення оплати ТОВ «Укрвіпсервіс» за юридичні послуги по рахунку № 14/11.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015, «Двойних проти України» від 12.10.2006, «Меріт проти України» від 30.03.2004 зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що позивачем надано документи на підтвердження факту оплати гонорару Адвокатського бюро, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді цієї адміністративної справи в суді, на користь ТОВ «Укрвіпсервіс» у розмірі 7 500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з платіжного доручення № 4377 від 01.01.2022, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

З огляду на те, що суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці (адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А, ідентифікаційний код 43997555) про коригування митної вартості товарів від 10.09.2021 № UА100180/2021/200005/2.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А, ідентифікаційний код 43997555) шляхом їх безспірного списання на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» (адреса: 03062, м. Київ, пр-т. Перемоги, 65, ідентифікаційний код 37687219) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (адреса: 03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8-А, ідентифікаційний код 43997555) шляхом їх безспірного списання на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрвіпсервіс» (адреса: 03062, м. Київ, пр-т. Перемоги, 65, ідентифікаційний код 37687219) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко