Справа № 200/4144/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2022-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року Справа№200/4144/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - 1-й відповідач) та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - 2-й відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу та заробітної плати за період роботи в Російській Федерації, починаючи з моменту звернення, а саме - з 18.05.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року на підставі довідок від 23.09.2009 року № 57/16-114, № 57/16-113, від 17.07.2009 року № 1425, № 1424, № 1422, № 1421, та з урахуванням кратності стажу з 05.08.1976 року по 31.01.1991 року, починаючи з моменту звернення за перерахунком, а саме - з 18.05.2022 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 18.05.2022 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок його пенсії з урахуванням заробітної плати, яка була отримана за роботу в Російській Федерації в районах Крайньої Півночі за період з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року.

Листом № 2600-0208-8/66765 від 15.06.2022 року 1-й відповідач повідомив позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області йому було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії на підставі п. 1 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через неможливість встановити законність видачі наданих довідок.

Із зазначеним рішенням 2-го відповідача позивач не погоджується та вважає, що він має право на перерахунок пенсії з урахуванням стажу і заробітної плати, яка була отримана за період роботи в Російській Федерації з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року, а також з урахуванням кратності стажу з 05.08.1976 року по 31.01.1991 року, починаючи з моменту звернення, тобто з 18.05.2022 року.

Відповідачі позов не визнали, подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просять суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідачі, серед іншого, вказують на те, що оскаржуване рішення № 61 від 19.05.2022 року про відмову позивачу у перерахунку пенсії є законним та обґрунтованим.

Зокрема, посилаючись на Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про ведення воєнного стану в Україні", відповідачі зазначають, що внаслідок введення воєнного стану в Україні з Російською Федерацією, як з державою-агресором, розірвано дипломатичні відносини (листування зупинено), що унеможливлює проведення перевірки наданих довідок про стаж та заробітну плату позивача на предмет законності їх видачі.

На думку 2-го відповідача, наявність у трудовій книжці лише запису про факт роботи у прирівняних до районів Крайньої Півночі місцевостях не може бути достатньою підставою для зарахування такого періоду в пільговому розрахунку як 1 рік та 6 місяців, за відсутності у трудовій книжці штампу підприємства про розповсюдження пільг по обчисленню стажу роботи або ж довідки роботодавця, в якій зазначено про факт роботи за строковим трудовим договором, період, на який був укладений цей договір, та розповсюдження на особу пільг по обчисленню стажу за цей період.

Додатково у відзиві на позов 2-й відповідач звертає увагу на розбіжності у наданих до суду позивачем довідках та вказує, що довідка № 57/17-301 від 05.08.2009 року була видана підприємством ВАТ "Усинскгеонефть", тоді як усі інші довідки видані архівною установою "Архивный отдел администрации муниципального образования городского округа "Усинск" та датовані 09.07.2009 року. У зв`язку з цим 2-й відповідач вважає, що оскільки підприємство ВАТ "Усинскгеонефть" було діючим, не знаходилось на стадії банкрутства або ліквідації, то усі довідки мали бути видані підприємством.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4144/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 (дійсний до 17.12.2031 року), РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, і Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органами державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Солом`янський район).

Відповідно до рішення № 61 від 14.04.2022 року позивачу з 01.01.2022 року призначена пенсія за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

18.05.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV.

До заяви позивачем були додані, зокрема, довідки від 17.07.2009 року № № 1420, 1421, 1422, 1423, 1424, 1425; від 05.08.2009 року № 57/17-301; від 23.09.2009 року № № 57/16-109, 57/16-110, 57/16-111, 57/16-112, 57/16-113, 57/16-114 на підтвердження його стажу і розміру заробітної плати у спірні періоди.

За результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд поданої позивачем заяви було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

19.05.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 61 про відмову позивачу в перерахунку пенсії відповідно до п. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, через неможливість встановити законність видачі довідок.

Зокрема, у вказаному рішенні 2-й відповідач зазначає, що довідки про заробітну плату підлягають зустрічній перевірці законності їх видачі.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про ведення воєнного стану в Україні" в Україні було введено воєнний стан, на період якого з державою-агресором розірвано дипломатичні відносини (листування зупинено).

На підставі викладеного прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до п. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV у зв`язку з тим, що неможливо встановити законність видачі довідок.

Про наведені обставини 1-й відповідач повідомив позивача листом від 15.06.2022 року № 2600-0208-8/66765.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом приписів ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст. 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У трудовій книжці позивача (дата заповнення - 05.08.1976 року) щодо періоду роботи з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року в Нафторозвідувальній експедиції глибокого буріння № 4 УТГУ "Ухтанефтегазгеология" (район Крайньої Півночі) наявні такі записи:

- № 1: 05.08.1976 року - прийнятий техніком польової лабораторії;

- № 2: 28.09.1977 року - переведений геологом дільниці буріння;

- № 3: 01.03.1979 року - переведений старшим геологом дільниці буріння;

- відмітка про реорганізацію підприємства;

- № 4: 01.04.1982 року - переведений старшим геологом відділу;

- № 5: 11.04.1984 року - переведений начальником геологічного відділу;

- № 6: 08.10.1987 року - призначений головним геологом експедиції;

- № 7: 01.05.1993 року - призначений заст. начальника експедиції із ЗЕД та видобутку нафти;

- відмітка про реорганізацію підприємства;

- № 8: 01.07.1994 року - призначений директором з геології, видобутку нафти та газу, комерції;

- № 9: 01.03.1997 року - призначений заст. гендиректора акціонерного товариства;

- № 10: 01.10.1998 року - призначений заст. гендиректора ВАТ "Усинскгеонефть";

- № 11: 01.02.2003 року - призначений 1-м заст. гендиректора ВАТ "Усинскгеонефть";

- № 12: 14.02.2007 року - звільнений за власним бажанням у зв`язку з переїздом у нове місце проживання, п. 3 ст. 77 Трудового кодексу Російської Федерації.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у вищевказаний період, які не мають дефектів їх вчинення.

Як видно зі змісту розписки-повідомлення від 18.05.2022 року про прийняття заяви та документів, а також зі змісту оскаржуваного рішення, копія трудової книжки додавалася позивачем до заяви про перерахунок пенсії.

Разом з цим, відомості, наведені у трудовій книжці позивача, враховуються судом під час постановлення даного рішення у сукупності іншими доказами, які надані до справи.

Судом встановлено, що до заяви про перерахунок пенсії позивачем були додані довідки про стаж та заробітну плату позивача за період з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року, а саме - довідки про стаж від 17.07.2009 року № 1420 та від 05.08.2009 року № 57/17-301, а також довідки про заробітну плату від 17.07.2009 року № № 1420, 1421, 1422, 1423, 1424, 1425 та від 23.09.2009 року № № 57/16-109, 57/16-110, 57/16-111, 57/16-112, 57/16-113, 57/16-114.

Вказані довідки містять усі необхідні реквізити та засвідчені печатками підприємства ВАТ "Усинскгеонефть" або архівної установи.

Доводи відповідача з приводу того, що усі ці довідки мали бути видані виключно ВАТ "Усинскгеонефть" (як діючим на той момент підприємством), а не архівним відділом, судом відхиляються, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та суперечать приписам Порядку № 637, яким передбачено можливість видачі довідок для підтвердження трудового стажу як за місцем роботи, служби, навчання, так і архівними установами.

Надані позивачем довідки, поряд із трудовою книжкою, підтверджують період роботи позивача з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року в Нафторозвідувальній експедиції глибокого буріння № 4 УТГУ "Ухтанефтегазгеология" (з травня 1998 року - ВАТ "Усинскгеонефть") та містять необхідні для розрахунку пенсії відомості щодо заробітної плати позивача.

При цьому, як видно з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період роботи з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року зараховано до страхового стажу позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Суд зазначає, що відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території Російської Федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення з урахуванням його заробітної плати.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Зважаючи на це, а також приймаючи до уваги правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 та від 05.08.2020 року у справі № 127/9289/17, суд вважає, що 2-м відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення від 19.05.2022 року № 61 безпідставно не враховані надані позивачем довідки про заробітну плату, зокрема, довідки про заробітну плату від 17.07.2009 року № 1421, № 1422, № 1424 та № 1425, а також від 23.09.2009 року № 57/16-113 та № 57/16-114, про які позивач вказує у прохальній частині позовної заяви.

Щодо вимог в частині врахування при перерахунку та виплаті пенсії позивача кратності стажу за період роботи з 05.08.1976 року по 31.01.1991 року суд зазначає про таке.

Як видно зі змісту розрахунку стажу позивача (форма РС-право), період його роботи з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року зарахований до страхового стажу, але без застосування коефіцієнту 1,5 (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу).

Положеннями п. 5 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно з п. "д" ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, при умові укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі та в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Положеннями ст. 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" було скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років та постановлено надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони та місцевості за власною ініціативою, за умови укладення ними трудових договорів на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до приписів абз. 1 п. 2 Інструкції про порядок надання пільг, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967 року, пільги, які передбачені ст. ст. 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року (з урахуванням змін і доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року), надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Зважаючи на положення вказаних вище нормативних актів, достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу) є сукупність наступних обставин:

- документальне підтвердження наявності у особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

- поширення на особу в період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указом Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року, постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148 та Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 року.

Згідно з абз. 2 пп. 2 п. 2.1. Порядку № 22-1 за період роботи до 01.01.1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи зі змісту абз. 3 п. 5 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV та абз. 2 пп. 2 п. 2.1. Порядку № 22-1, обчислення пільгового страхового стажу під час трудової діяльності в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, здійснюється або на підставі трудової книжки, або на підставі письмового трудового договору, або на підставі довідки, у яких вказано період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами.

Таким чином, для підтвердження пільгового стажу достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупності.

Аналогічний правовий висновок було викладено у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі № 537/1415/17, від 18.06.2020 року у справі №140/1319/16-а та від 15.01.2021 року у справі № 348/2319/16-а.

Перелік районів Крайньої Півночі, а також місцевостей, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", був визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10.11.1967 року (з урахуванням змін і доповнень, внесених, постановою Ради Міністрів СРСР № 277 від 16.04.1974 року та постановою Ради Міністрів СРСР № 12 від 03.01.1983 року).

Як видно з наданих позивачем довідок про стаж і заробітну плату, з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року позивач працював за строковим трудовим договором у Нафторозвідувальній експедиції глибокого буріння № 4 УТГУ "Ухтанефтегазгеология" (з травня 1998 року - ВАТ "Усинскгеонефть"), розташованій у м. Усинську (Республіка Комі), яке за Переліком районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 16.04.1974 року № 277, віднесене до районів Крайньої Півночі (про що вказано, зокрема, у довідці від 05.08.2009 року № 57/17-301).

При цьому за довідкою від 05.08.2009 року № 57/17-301 відповідно до Указів Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року та від 29.09.1967 року за наявності загального стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, працівнику ОСОБА_1 зараховується один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців.

Отже, наданими до справи доказами підтверджується факт наявності у позивача стажу роботи в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях за строковим трудовим договором та факт поширення на позивача у період його роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року та від 29.09.1967 року і постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року № 148, що повністю узгоджується з приписами п. 5 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV та згаданими вище нормативними актами Союзу РСР.

Факт роботи позивача у період з 05.08.1976 року по 14.02.2007 року на підприємстві, розташованому в районах Крайньої Півночі, також підтверджується наданими доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач має право на перерахунок пенсії за період роботи з 05.08.1976 року до 01.01.1991 року із застосуванням коефіцієнту 1,5 (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу).

Щодо застосування коефіцієнту 1,5 при перерахунку пенсії позивача за період роботи з 01.01.1991 року по 31.01.1991 року суд вважає за необхідне окремо зазначити про таке.

Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього Союзу РСР, а потім Російської Федерації) після 01.01.1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регламентується нормами міжнародних угод, які були підписані Україною та Російською Федерацією.

До 31.12.2001 року включно на території Російської Федерації діяв Закон РРСФР "Про державні пенсії в РРСФР" від 20.11.1990 року № 340-1, на підставі якого усі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в полуторному розмірі.

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону № 1788-ХІІ у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За приписами ч. 2 ст. 6 Угоди від 13.03.1992 року "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення", укладеної між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Положеннями абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 року визначено що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 4 Угоди від 15.04.1994 року "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів", підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Міжнародні угоди, підписані між Україною та Російською Федерацією, свідчать про те, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством тієї держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач має право також на перерахунок пенсії за період роботи з 01.01.1991 року по 31.01.1991 року із застосуванням коефіцієнту 1,5 (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу).

Таким чином, вимоги про визнання протиправним і скасування рішення щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії та про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року на підставі довідок від 23.09.2009 року № 57/16-113 і № 57/16-114, від 17.07.2009 року № 1421, № 1422, № 1424 і № 1425, та з урахуванням кратності стажу за період 05.08.1976 року по 31.01.1991 року, починаючи з моменту звернення за перерахунком, тобто з 18.05.2022 року, є правомірними та обґрунтованими.

Водночас, з приводу позовних вимог, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, суд зазначає про таке.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви від 18.05.2022 року, поданої позивачем до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно до Порядку № 22-1 було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 18.05.2022 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

За даних обставин пред`явлення позовних вимог до Головного управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позбавлено фактичних та юридичних підстав.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог відносно Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 61 від 19.05.2022 року стосовно відмови позивачу в перерахунку пенсії;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року на підставі довідок від 23.09.2009 року № 57/16-114 та № 57/16-113, від 17.07.2009 року № 1425, № 1424, № 1422 та № 1421 та з урахуванням кратності стажу (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу) за період роботи з 05.08.1976 року по 31.01.1991 року, починаючи з дати звернення за перерахунком, а саме - з 18.05.2022 року.

Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (квитанція № 1390-8595-1085-4957 від 15.08.2022 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд задовольнив заявлені позивачем вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відносно 2-го відповідача, у зв`язку з чим на його користь за рахунок бюджетних асигнувань 2-го відповідача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись приписами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", положеннями постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 61 від 19.05.2022 року стосовно відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.07.2000 року по 31.01.2007 року на підставі довідок від 23.09.2009 року № 57/16-114 та № 57/16-113, від 17.07.2009 року № 1425, № 1424, № 1422 та № 1421, та з урахуванням кратності стажу (один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу) за період роботи з 05.08.1976 року по 31.01.1991 року, починаючи з дати звернення за перерахунком, а саме - з 18.05.2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне судове рішення складене 17 жовтня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч