Справа № 200/14288/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2022 року Справа№200/14288/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Ушенка С.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання незаконним і скасування рішення від 27 липня 2021 року №55 та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року, з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в Костянтинівському металургійному заводі ім. «Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод), з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання», а також періоду навчання в технічному училищі №13 м. Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар-електромонтажник» та періоду строкової військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що 20 липня 2021 року звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №55 від 27 липня 2021 року йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Вважає зазначене рішення протиправним і таким, що порушує його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ухвали суду від 09.12.2021 справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 25.01.2022.

25.01.2022 підготовче засідання у справі відкладене на 07.02.2022.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі на тридцять днів. Підготовче засідання в адміністративній справі відкладене на 07 березня 2022 року.

07.03.2022 підготовче засідання у даній адміністративній справі не відбулось у зв`язку з введенням воєнного стану, обстрілами міста Слов`янська та веденням активних бойових дій на території Донецької області, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи.

Ухвалою суду від 12 липня 2022 року підготовче засідання у справі відкладене у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року призначено підготовче засідання в адміністративній справі на 17 жовтня 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті без участі сторін у письмовому провадженні.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , наявна в матеріалах справи.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

20.07.2021 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява зареєстрована за № 3341.

До заяви позивачем були надані скан-копії наступних документів:

трудової книжки від 03.08.1982 НОМЕР_3 ;

атестату серії №4560 від 21 липня 1983 року;

військового квитка серії НОМЕР_4 ;

архівної довідки від 29 березня 2018 року №05-07-07/265;

довідки пільгового характеру від 14 квітня 2021 року № 34, виданої ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання»;

архівної довідки від 29 березня 2018 року №05-07-07/267.

За результатами розгляду зазначеної заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення від 27 липня 2021 року №55 про відмову в призначенні пенсії, яке обґрунтоване відсутністю у позивача необхідного стажу роботи. Зазначено, що архівні довідки від 29 березня 2018 року №05-07-07/265 та №05-07-07/267 не відповідають формі, визначеній п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993. Пільгова довідка № 34 від 14.04.2021 не підтверджена первинними документами (відсутній наказ про підсумки атестації робочих місць та копії первинних документів).

Так, до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2 не зараховані наступні періоди:

- з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року і з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»);

- з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод»);

- з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання»;

- період строкової військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року;

- період навчання в технічному училищі №13 м. Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар-електромонтажник».

Таким чином, на думку відповідача, загальний стаж роботи позивача складає 39 років 06 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - відсутній.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 26.07.1983, копія якої наявна в матеріалах справи, позивач у спірний період працював:

- з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року і з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»);

- з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод»;)

- з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання».

Також трудова книжка містить записи про навчання в технічному училищі №13 м. Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар- електромонтажник» та про період проходження строкової військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року.

Період проходження позивачем військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року також підтверджується наявною в матеріалах справи копією військового квитка НОМЕР_4 (а.с. 17).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Частиною 1 статті 44 Закону України № 1058 передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії, визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. До 01.01.92 були чинними Список №1 та Список №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, а після - списки, затверджені: постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Так, професія «електромонтера по ремонту електрообладнання» віднесена до Списку №2 Розділ III «металургійне виробництво» Пункт 1 «Виробництво дроту та каліброваного металу» підпункт «а» відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956. Розділ III «Металургійне виробництво» Пункт З підпункт «а», код посади 2040300а-19861 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 код посади 3.3а-3.3б. Посада «електромонтера по ремонту металургійного обладнання» атестована за Списком №2 на ВАТ «Костянтинівський металургійний завод» відповідно до Наказу №1034 від 09.11.1994 та відповідно до Наказу №263/118 від 31.01.2000 за Списком №2; на ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» №141 від 19.08.2005 та №865 від 19.08.2010, за Списком №2 та на ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання» № 215 від 08.05.2012.

Крім того, за період роботи з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання» трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 26.07.1983 містить запис про атестацію робочих місць за умовами праці, посада електромонтера по ремонту і обслуговуванню електрообладнання підтверджує право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2, запис №17 з посиланням на наказ №215 від 08.05.2012.

Записи в трудовій книжці проведені у відповідності до вимог чинного законодавства, не містять виправлень, засвідчені відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

Окрім того, наведені записи в трудовій книжці підтверджені архівними довідками від 29 березня 2018 року №05-07-07/265 та №05-07-07/267 щодо пільгового характеру роботи з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року, з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року, з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім.Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»), які видані на підставі первинних документів, та довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14 квітня 2021 року №34, яка видана ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання» за період роботи з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання» із посиланням на Наказ про результати атестації робочого місця.

Відповідач не заперечує, що вказана професія позивача у спірні періоди була включена до Списку № 2.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-ІV, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у період з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року і з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання», що є підставою для включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

В ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано жодного доказу в підтвердження використання вищенаведених повноважень з метою захисту соціальних прав позивача щодо перевірки і встановлення у передбачений законодавством спосіб фактів роботи останнього за професіями, які віднесені до Списку № 2, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно ненадання позивачем документів щодо його пільгового стажу роботи, оскільки органи ПФУ мають широкий спектр повноважень щодо встановлення фактів, які мають значення при вирішенні питання щодо призначення пенсії на пільгових умовах.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, як зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 «Кодексу законів про працю України» (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином, суд приходить висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 24 вересня 2020 року.

Отже, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року № 520/15025/16.

Що стосується позовних вимог про зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду служби в Радянській армії з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року, суд зазначає таке.

Частиною 4 статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше.

На період проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Пунктом к частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначені на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти а та б пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт в пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах к та л, дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Зі змісту трудової книжки позивача вбачається, що до та після періоду військової служби позивач працював за професією, що передбачена Списком № 2: з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року та з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе», у зв`язку з чим період проходження служби в Радянській армії з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року має бути зарахований відповідачем до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2.

Як вбачається з рішення відповідача період служби позивача в Радянській армії не зазначений. Проте, оскільки суд дійшов висновку, що період з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року служби в Радянській армії є обґрунтованим, то при повторному розгляді заяви позивача відповідач має зарахувати його до пільгового стажу позивача.

Щодо незарахування до пільгового стажу періоду навчання, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, наявної в матеріалах справи, позивач навчався в професійно-технічному училищі №13 м.Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар- електромонтажник», що підтверджується копією атестата № 4560 від 21 липня 1983 року.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Статтею 18 вказаного Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище- агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійно-технічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Згідно з частиною 4 статті 19 вказаного Закону професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов`язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до атестату № 4560 від 21 липня 1983 року та додатку до нього позивач навчався в професійно-технічному училищі №13 м.Костянтинівка у період з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар-електромонтажник». Вказаний атестат є державного зразка та відноситься до професійно-технічної освіти. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу того, що даний навчальний заклад не відноситься до професійно-технічного навчального закладу.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно записів у трудовій книжці позивач з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року працював за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе», що передбачена Списком №2, тобто між днем закінчення навчального закладу та днем працевлаштування пройшло менше трьох місяців, а тому відповідач зобов`язаний був зарахувати період навчання позивача до його пільгового стажу роботи.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду його навчання у професійно-технічному училищі №13 м.Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові або службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27 липня 2021 року №55, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, прийняте не на підставі Конституції та законів України, а отже є протиправним і підлягає скасуванню.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним і належним способом правового захисту у даній справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20 липня 2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року і з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання», а також періоду навчання в професійно-технічному училищі №13 м.Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар-електромонтажник» та періоду строкової військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи за подання адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. відповідно до квитанції № 0.0..1 від 20.10.2021.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) від 27 липня 2021 року №55, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до його пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 26 липня 1983 року по 10 листопада 1984 року і з 30 грудня 1986 року по 30 квітня 2005 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в «Костянтинівському металургійному заводі ім. Фрунзе» (ВАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 01 травня 2005 року по 09 вересня 2013 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ЗАТ «Костянтинівський металургійний завод» (ПрАТ «Костянтинівський металургійний завод»), з 16 вересня 2013 року по 02 серпня 2016 року за професією «електромонтера по ремонту електрообладнання» в ТОВ «Костянтинівський завод металургійного обладнання», періоду навчання в професійно-технічному училищі №13 м. Костянтинівка з 01 вересня 1981 року по 21 липня 1983 року за спеціальністю «слюсар-електромонтажник» та періоду строкової військової служби з 18 листопада 1984 року по 27 листопада 1986 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; юридична адреса: 40009, м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя С.В. Ушенко