Справа № 640/25733/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року м. Київ № 640/25733/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної комісії з реабілітації
провизнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії з реабілітації (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у не своєчасному врученні (надсиланню) свого рішення, від 28.08.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (п.п. 7 п. 3 ст. 8 Закону);

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5), у період 1941-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР та застосуванню до неї репресій на підставі належності її до німецької нації;

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3), у період 1941-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, в частині невизнання ОСОБА_3 потерпілої від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, як таке, що є безпідставне, неправильне, немотивоване, необґрунтоване, прийняте без урахування всіх обставин;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5) визнати реабілітованою, як німку, до якої було застосовано репресії на підставі належності її до німецької нації (п. 7 ст. 1-1 Закону);

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1941-1947 року, знаходилася під наглядом НКВС РРФСР (п. 20 ст. 2 Закону);

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3) визнати реабілітованою, як німку, до якої було застосовано репресії на підставі належності її до німецької нації (п. 7 ст. 1-1 Закону);

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1941-1947 року, знаходилася під наглядом НКВС РРФСР (п. 20 ст. 2 Закону).

В якості підстав позову позивач зазначає, що з 1991 року в Україні діє Закон «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», який урегульовує порядок реабілітації жертв політичних репресій; ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3 , рідним онуком ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які постраждали від політичних репресій комуністичного та тоталітарного режимів в Україні і Росії в період 1919-1991 років; позивач в 2019 році звернувся до Київської регіональної комісії з реабілітації щодо розгляду питання про визнання реабілітованою та потерпілою від репресій ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; Рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 ОСОБА_4 , 1926 р.н., визнано потерпілою від репресій (її батьків), а Рішенням Національної комісії з реабілітації від 23.01.2020 ОСОБА_2 , 1886 р.н., визнано потерпілою від репресій (її чоловіка); у серпні 2020 року позивач звернувся із листом до Національної комісії з реабілітації, у якому просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 реабілітованими як німки, до яких застосовані репресії на підставі належності їх до німецької нації; Національна комісія з реабілітації листом за вих. № 482 від 31.08.2020 повідомила про те, рішення стосовно репресованих членів родини позивача Комісією вже було ухвалено і підстав для перегляду немає; дана відмова Національної комісії з реабілітації є безпідставною, немотивованою та необґрунтованою, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу було передано судді Шрамко Ю.Т.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.10.2020 (суддя Шрамко Ю.Т.) відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання на 12.01.2021.

Копію ухвали суду від 27.10.2020 направлено за адресою місця реєстрації відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 353, однак відзив на позовну заяву до Окружного адміністративного суду м. Києва не надходив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі та про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов та додаткові документи до суду не надав.

12.11.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшли додаткові письмові докази, а саме: копія циркуляра ОДПУ СРСР «Про боротьбу з розвідувальною і шкідницько-диверсійною роботою німецьких фашистів проти СРСР».

22.12.2020 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивачем уточнено позовні вимоги, а саме позовні вимоги: визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5), у період 1941-1947 року, під наглядом НКВС РРФСР та застосуванню до неї репресій на підставі належності її до німецької нації та зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1941-1947 року, знаходилася під наглядом НКВС РРФСР (п. 20 ст. 2 Закону) було викладено у наступній редакції:

- визнати незаконними та протиправними дії Національної комісії з реабілітації, які полягають у відмові розгляду питання стосовно знаходження ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5), у період 1932-1947 року, під наглядом ОДПУ-НКВС РРФСР та застосуванню до неї репресій на підставі належності її до німецької нації;

- зобов`язати Національну комісію з реабілітації винести нове рішення яким ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5) визнати реабілітованою, як людину яка у період 1932-1947 року, знаходилася під наглядом ОДПУ-НКВС РРФСР (п. 20 ст. 2 Закону).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.01.2021 (суддя Шрамко Ю.Т.) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 02.02.2021.

02.02.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання позивача про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

30.03.2021, 03.06.2021, 12.08.2021, 18.10.2021, 04.01.2022 та 20.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли клопотання від позивача про пришвидшення розгляду справи.

Згідно з розпорядженням щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ від 05.05.2022 № 403, вказану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2022 (суддя Пащенко К.С.) прийнято адміністративну справу № 640/25733/20 до свого провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання на 21.06.2022.

21.06.2022 у судовому засіданні судом оголошено перерву, справу призначено до розгляду на 19.07.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2022 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, викладену у відповіді на відзив від 21.12.2020.

В судовому засіданні 19.07.2022 суд поставив на обговорення питання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду. Позивач не заперечував проти закриття підготовчого засідання.

Ухвалою від 19.07.2022 суд закрив підготовче провадження у справі № 640/25733/20 та призначив справу до судового розгляду по суті на 23.08.2022.

23.08.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

23.08.2022 Окружним адміністративним судом м. Києва, у відповідності до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження.

25.08.2022 до Окружного адміністративного суду м. Києва надійшло клопотання від позивача про пришвидшення розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.1960, народився ОСОБА_1 , про що в книзі записів актів цивільного стану про народження 28.03.1960 зроблено відповідний актовий запис № 482. Батьками зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

У відповідності до архівної довідки від 25.09.2017 № 02-12/Ж-74/2765 ОСОБА_7 (так в документі) народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження Деміївського районного відділу реєстрації актів цивільного стану м. Києва проведено відповідний актовий запис за № 1155 від 04.06.1926. Батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (так в документі).

У відповідності до довідки про реабілітацію від 19.08.2015 № 09/1-14378-15, виданої Генеральною прокуратурою України, ОСОБА_5 , 1885 р.н., на підставі ст. 1 Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 16.01.1989 «Про додаткові міри по відновленню справедливості відносно жертв репресій періоду 30-40 років та початку 50-х років» згідно з висновком Генеральної прокуратури України реабілітований 07.07.1989.

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 визнано ОСОБА_2 , 1886 р.н., реабілітованою щодо здійснення проти неї репресій у формі позбавлення виборчих прав.

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 визнано ОСОБА_4 , 1926 р.н., потерпілою від репресій.

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 23.01.2020 визнано ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ), 1886 р.н., потерпілою від репресій.

Листом від 10.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Національної комісії з реабілітації, у якому просив:

- ОСОБА_2 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, і яка весь зазначений час перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР;

- ОСОБА_4 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, у вигляді примусової зміни національності з німки на росіянку, і яка в період 1942-1945 років перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР.

Листом за вих. № 482 від 31.08.2020 Національна комісія з реабілітації за розглядом звернення від 10.08.2020 повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації виключно за поданням регіональних комісій з реабілітації. Також зазначено, що рішення щодо репресованих членів сім`ї ОСОБА_1 . Комісією вже було ухвалено у відповідності до чинного законодавства, і підстав для перегляду немає. Разом із тим, повідомлено, що викладені у зверненні ОСОБА_1 клопотання виходять за межі компетенції Комісії, що встановлені Законом і Положенням про Національну комісію з реабілітації, затвердженому наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926.

Вважаючи протиправними дії Національної комісії з реабілітації щодо несвоєчасного повідомлення про розгляд звернення, а також відмови у розгляді зазначених у зверненні від 10.08.2020 питань, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За приписами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.

Відповідно до визначень, які містяться у ст. 1-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) - засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Положеннями ст. 1-3 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» унормовано, що потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Як передбачено ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації (далі - Національна комісія) за поданням регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії).

Розгляд та прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюються за заявою репресованої особи, її спадкоємців, будь-якого члена її сім`ї, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, громадського об`єднання, що провадить діяльність у сфері дослідження історії України ХХ століття та/або надання допомоги громадянам з питань, пов`язаних із реабілітацією жертв репресій тоталітарних режимів (далі - заява).

Заява подається за вибором заявника до регіональної комісії за місцем проживання заявника - фізичної особи, місцезнаходженням заявника - юридичної особи або місцем зберігання архівних кримінальних справ, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів, у яких міститься інформація про здійснення репресій.

Відмова у прийнятті та розгляді такої заяви забороняється.

Тобто, зазначеною статтею визначено орган, який приймає рішення про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій, а також порядок подання заявником заяви про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.

Відповідно до ст. 7-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» Національна комісія є спеціальним постійно діючим органом, який утворюється при центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, у порядку, визначеному цим Законом.

Завданнями Національної комісії є:

1) розгляд обґрунтованих пропозицій регіональних комісій щодо визнання (відмови у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій;

2) прийняття рішень про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій;

3) аналіз практики застосування державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами законодавства з питань реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Національна комісія має право: утворювати постійні та тимчасові робочі органи (правління, секретаріат, комітети, підкомісії, робочі та експертні групи тощо), у тому числі із залученням (за згодою) до їх складу науковців, істориків або інших осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, з правом дорадчого голосу; обирати заступника голови, секретаря Національної комісії, припиняти їхні повноваження; залучати до роботи Національної комісії представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, наукових та інших установ, а також окремих фахівців за їхньою згодою; одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, архівних установ, регіональних комісій інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Національну комісію завдань, у строк не більше 15 календарних днів, а якщо це стосується надання великого обсягу інформації, документів та матеріалів - не більше 30 календарних днів з дня надходження відповідного звернення Національної комісії до органу, посадової особи, архівної установи або регіональної комісії; розглядати пропозиції та звернення громадян з питань, що належать до компетенції Національної комісії, у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян»; розглядати інші питання в межах повноважень, визначених цим Законом та положенням про Національну комісію.

Національна комісія діє у складі голови, заступника голови, секретаря та членів комісії. Голова Національної комісії обирається членами комісії на її засіданні. Головою Національної комісії не може бути обрано особу, яка займає посаду державної служби або є посадовою особою місцевого самоврядування.

До складу Національної комісії включаються по одному представнику, делегованому такими органами, установами та посадовими особами:

1) Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини;

2) Міністерством внутрішніх справ України;

3) Службою безпеки України;

4) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу;

5) Офісом Генерального прокурора;

6) науковими установами, що здійснюють дослідження у сфері історії України ХХ століття, громадськими об`єднаннями, що провадять діяльність у сфері дослідження історії України ХХ століття та/або надання допомоги громадянам з питань, пов`язаних з реабілітацією жертв репресій тоталітарних режимів. Загальна кількість представників зазначених установ та об`єднань не може перевищувати чотирьох осіб.

Персональний склад Національної комісії призначається наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.

Національна комісія є повноважною, за умови призначення її персонального складу у кількості не менше шести членів.

Основною формою роботи Національної комісії є засідання, що проводяться за необхідності, але не менше одного разу на квартал. Засідання Національної комісії скликаються за ініціативою голови Національної комісії, його заступника або не менше чотирьох членів Національної комісії. Засідання Національної комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше п`яти її членів.

Рішення Національної комісії приймаються відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів Національної комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого на засіданні є вирішальним. Рішення Національної комісії підписуються головою Національної комісії (за його відсутності - заступником голови Національної комісії) та секретарем Національної комісії і засвідчуються круглою печаткою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.

Засідання Національної комісії проводяться відкрито. Голова Національної комісії має право прийняти рішення про проведення засідання (або розгляд окремого питання) у закритому режимі, якщо буде здійснюватися розгляд конфіденційної інформації і особи, яких вона стосується, заборонили її розголошення.

Особи, присутні на засіданнях Національної комісії, що проводяться відкрито, мають право здійснювати фіксацію таких засідань, у тому числі за допомогою технічних засобів.

Організаційно-технічне та фінансове забезпечення діяльності Національної комісії здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.

Положення про Національну комісію затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті.

Положення про Національну комісію з реабілітації затверджене Наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926 (далі - Положення № 926).

Відповідно до п.п. 1-3 розділу І Положення № 926 Національна комісія з реабілітації (далі - Національна комісія) є спеціальним постійно діючим органом при Українському інституті національної пам`яті, який утворюється відповідно до статті 7-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Національна комісія приймає рішення про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.

У своїй діяльності Національна комісія керується Конституцією України, Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням.

Розділом ІІ Положення № 926 встановлено, що розгляд та прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюються за заявою репресованої особи, її спадкоємців, будь-якого члена її сім`ї, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, громадського об`єднання, що провадить діяльність у сфері дослідження історії України XX століття та/або надання допомоги громадянам з питань, пов`язаних із реабілітацією жертв репресій тоталітарних режимів (далі - заявник).

Завданнями Національної комісії є: розгляд обґрунтованих пропозицій регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії) щодо визнання (відмови у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій; прийняття висновків та рішень про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій; аналіз практики застосування державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами законодавства з питань реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Національна комісія має право:

1) з ініціативи члена Національної комісії досліджувати на своєму засіданні матеріали архівної кримінальної справи, інші речові або письмові докази, у тому числі за їх місцезнаходженням, заслуховувати пояснення заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, у тому числі у разі, якщо такі матеріали, докази або пояснення досліджувалися або заслуховувалися регіональною комісією;

2) залучати до роботи Національної комісії представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, наукових та інших установ, а також окремих фахівців за їхньою згодою;

3) одержувати безоплатно від центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, архівних установ, регіональних комісій інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на Національну комісію завдань, у строк не більше ніж 15 календарних днів, а якщо це стосується надання великого обсягу інформації, документів та матеріалів,- не більше ніж 30 календарних днів з дня надходження відповідного звернення Національної комісії до органу, посадової особи, архівної установи або регіональної комісії;

4) приймати регламент роботи Національної комісії (за необхідності);

5) обирати заступника голови, секретаря Національної комісії, припиняти їхні повноваження;

6) утворювати постійні та тимчасові робочі органи (правління, секретаріат, комітети, підкомісії, робочі та експертні групи тощо) (далі - робочі органи), у тому числі із залученням (за згодою) до їх складу науковців, істориків або інших осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, з правом дорадчого голосу;

7) покладати попередній розгляд та опрацювання документів, матеріалів та обґрунтованих пропозицій, отриманих від регіональної комісії, на робочі органи із наступним повідомленням Національної комісії про результати такого попереднього розгляду та надання робочими органами рекомендацій щодо рішення Національної комісії;

8) подовжувати у рамках строку, визначеного частиною тринадцятою статті 8 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», у разі потреби, але не більш як на один місяць строк розгляду та прийняття рішення про визнання (відмову у визнанні) особи реабілітованою або потерпілою від репресій;

9) розглядати пропозиції та звернення громадян з питань, що належать до компетенції Національної комісії, у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян»;

10) розглядати та приймати рішення з інших питань в межах повноважень, визначених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та цим Положенням.

Отже, з наведеного вище вбачається, що саме Національна комісія з реабілітації є тим органом, що уповноважений на прийняття висновків та рішень про визнання (відмову у визнанні) осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.

Так, за приписами ст. 7-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» Регіональні комісії є постійно діючими колегіальними органами, що утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі Радою міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Завданнями регіональних комісій є: прийняття заяв про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій у порядку, визначеному цим Законом; попередній розгляд на своїх засіданнях обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, опрацювання та дослідження матеріалів архівної кримінальної справи, інших доказів, заслуховування пояснень заявника або інших осіб щодо обставин здійснення репресій проти конкретної особи; подання Національній комісії обґрунтованих пропозицій щодо можливості визнання (відмови у визнанні) особи реабілітованою або потерпілою від репресій разом із документами, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини; надання допомоги репресованим особам, іншим особам в одержанні необхідних документів, пов`язаних із реабілітацією; розгляд пропозицій та звернень громадян з питань, що належать до компетенції регіональних комісій, у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Положення про регіональну комісію розробляється і затверджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій на основі типового положення про регіональну комісію, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті.

Відповідно до п. 1 розділу І Типового положення про регіональну комісію з реабілітації затвердженого Наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926 (далі - Положення про регіональну комісію) регіональна комісія з реабілітації (далі - регіональна комісія) є постійно діючим колегіальним органом, що утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі Радою міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до статті 7-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Регіональна комісія здійснює попередній розгляд обставин, пов`язаних з учиненням репресій проти конкретної особи, та подає Національній комісії з реабілітації обґрунтовані пропозиції щодо можливості визнання (відмови у визнанні) особи реабілітованою або потерпілою від репресій (п. 3 розділу І Положення про регіональну комісію).

Пунктом 1 розділу ІІ Положення про регіональну комісію визначені завдання регіональної комісії, а саме: прийняття заяв про визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій у порядку, визначеному Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та цим Типовим положенням; попередній розгляд на своєму засіданні обставин, пов`язаних з учиненням репресій проти конкретної особи, опрацювання та дослідження матеріалів архівної кримінальної справи, інших доказів, заслуховування пояснень заявника або інших осіб щодо обставин здійснення репресій проти конкретної особи; подання Національній комісії обґрунтованих пропозицій щодо можливості визнання (відмови у визнанні) особи реабілітованою або потерпілою від репресій разом із заявою про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій, іншими документами і матеріалами, опрацьованими та дослідженими на засіданні регіональної комісії під час попереднього розгляду; надання допомоги репресованим особам, іншим особам в одержанні необхідних документів, пов`язаних із реабілітацією; розгляд пропозицій та звернень громадян з питань, що належать до компетенції регіональної комісії, у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» попередній розгляд обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, здійснюється регіональною комісією. Для цього регіональна комісія досліджує матеріали архівної кримінальної справи, інші речові або письмові докази, у тому числі за їх місцезнаходженням, заслуховує пояснення заявника або його представника, інших осіб, яким відомі будь-які обставини, що стосуються здійснення репресій проти конкретної особи, може залучати осіб, які володіють спеціальними знаннями у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

За результатами попереднього розгляду обставин, пов`язаних із здійсненням репресій проти конкретної особи, регіональна комісія готує обґрунтовані пропозиції щодо можливості визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій, які разом із зібраними документами та матеріалами подає Національній комісії.

Рішення про визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій приймається Національною комісією за результатом розгляду на її засіданні документів, матеріалів та обґрунтованих пропозицій, отриманих від регіональної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2020 позивач звернувся листом до Національної комісії з реабілітації, у якому просив:

- ОСОБА_2 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, і яка весь зазначений час перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР;

- ОСОБА_4 визнати реабілітованою, як німку, до якої застосовані репресії на підставі належності її до німецької нації, у вигляді примусової зміни національності з німки на росіянку, і яка в період 1942-1945 років перебувала на оперативному обліку, знаходилась під комендатурою та під наглядом з боку НКВС РСФСР.

Листом за вих. № 482 від 31.08.2020 Національна комісія з реабілітації за розглядом звернення від 10.08.2020 повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації виключно за поданням регіональних комісій з реабілітації. Також зазначено, що рішення щодо репресованих членів сім`ї ОСОБА_1 . Комісією вже було ухвалено у відповідності до чинного законодавства, і підстав для перегляду немає. Разом із тим, повідомлено, що викладені у зверненні ОСОБА_1 клопотання виходять за межі компетенції Комісії, що встановлені Законом і Положенням про Національну комісію з реабілітації, затвердженому наказом Міністерства культури України від 25.10.2018 № 926.

Тобто, із наведеного вбачається, що позивач звернувся до неналежного органу (Національної комісії з реабілітації), хоча за приписами законодавства мав би звернутися із відповідною заявою саме до регіональної комісії з реабілітації за його місцем проживання або місцем зберігання архівної кримінальної справи, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів, яка, відповідно до Положення про регіональну комісію, розглядає дану заяву та після завершення її розгляду направляє обґрунтовані пропозиції разом із заявою заявника, іншими документами, матеріалами та доказами (оригіналами або копіями), які досліджувалися під час попереднього розгляду, протоколом (витягом з протоколу) засідання регіональної комісії, а також електронною копією обґрунтованих пропозицій до Національної комісії з одночасним інформуванням заявника про зміст обґрунтованих пропозицій, а у разі якщо заявником є інша особа, ніж та, щодо якої вирішується питання про визнання її реабілітованою або потерпілою від репресій, також особи, щодо якої вирішується питання про визнання її реабілітованою або потерпілою від репресій, крім випадків, коли така особа померла або місце проживання такої особи невідомо.

Одночасно суд звертає увагу та те, що відповідно до п. 2 розділу VI Положення про регіональну комісію заявник подає заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Типового положення, за його вибором до регіональної комісії за його місцем проживання (якщо заявник є фізичною особою) чи місцезнаходженням (якщо заявник є юридичною особою) або місцем зберігання архівної кримінальної справи, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів.

Заява, подана з порушенням положень, встановлених абзацом першим цього пункту, у термін не пізніше п`яти днів з моменту надходження пересилається регіональною комісією до регіональної комісії за місцем проживання заявника - фізичної особи, місцезнаходженням заявника - юридичної особи, а у разі якщо таке місце проживання чи місцезнаходження заявника встановити неможливо,- до регіональної комісії за місцем зберігання архівної кримінальної справи, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів, у яких міститься інформація про вчинення репресій проти конкретної особи, про що повідомляється заявникові.

А п. 1 розділу VI Положення № 926 передбачено, що розгляд та прийняття рішення з питань визнання особи реабілітованою або потерпілою від репресій здійснюються Національною комісією на підставі обґрунтованих пропозицій регіональної комісії, які разом із заявою заявника, іншими документами, матеріалами та доказами (оригіналами або копіями), що досліджувалися під час попереднього розгляду, протоколом засідання регіональної комісії, а також електронною копією обґрунтованих пропозицій надсилаються регіональною комісією (далі - обґрунтовані пропозиції та матеріали).

Тобто, зазначеними нормами не передбачено перенаправлення заяви про визнання реабілітованим (потерпілим від репресій), яка надійшла до Національної комісії з реабілітації саме від Національної комісії з реабілітації до регіональної комісії з реабілітації.

А тому суд відмічає, що позивач у серпні 2020 року звернувся до неналежного органу із листом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реабілітованими, як німок, до яких було застосовано репресії на підставі належності їх до німецької нації.

Докази звернення до відповідної регіональної комісії з реабілітації щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реабілітованими, як німок, до яких було застосовано репресії на підставі належності їх до німецької нації, у матеріалах справи відсутні.

Щодо твердження позивача про порушення строку направлення листа Національною комісією з реабілітації, суд відмічає, що положеннями ст. 8 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» передбачено, що рішення Національної комісії вручається (надсилається) заявнику протягом 15 робочих днів з дня прийняття.

Однак, у даному випадку Національною комісією з реабілітації не приймалося відповідне рішення, відповідь була надана у формі листа, тому, на думку суду, до відповідача неможливо застосувати норму закону, яка стосується саме строку для направлення рішення Національної комісії з реабілітації.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити, що рішеннями Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019 та від 23.01.2020 визнано відповідно ОСОБА_4 , 1926 р.н., та ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ), 1886 р.н., потерпілими від репресій.

Доказів скасування або визнання вказаних рішень недійсними суду не надано, тому зазначені рішення є дійсними.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020, в частині невизнання ОСОБА_3 потерпілою від репресій застосованих проти неї радянською владою, на підставі належності її до німецької нації, як таке, що є безпідставне, неправильне, немотивоване, необґрунтоване, прийняте без урахування всіх обставин, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутнє рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020 відносно ОСОБА_3 .

У матеріалах справи містить рішення Національної комісії з реабілітації від 27.08.2019, відповідно до якого ОСОБА_4 , 1926 р.н., визнано потерпілою від репресій.

Тому позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню у зв`язку із відсутністю рішення Національної комісії з реабілітації від 28.02.2020 відносно ОСОБА_3 .

Зважаючи на все викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної комісії з реабілітації про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя К.С. Пащенко