Справа № 380/8012/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8012/22 пров. № А/857/11181/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/8012/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення від 29.03.2022 №88, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу її роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди: з 17.08.1981 по 15.08.1983 - викладач спеціального фортепіано і концертмейстер в Орловській дитячій музичній школі ім. В.С. Каліннікова (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») стаж становить 1 рік 11 місяців 30 днів; з 01.10.1988 по 25.08.1990 - вчитель музичної студії в Бориславській середній школі №4 (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») - стаж становить 1 рік 10 місяців 25 днів; з 01.09.1995 по 12.01.2022 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи (фортепіано) в Бориславській дитячій школі мистецтв (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») - стаж становить 26 років 4 місяці 11 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійним органом протиправно не враховано до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів її роботи в закладах освіти та протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що у період з 01.09.1990 та по 23.02.2022 позивач працювала в Бориславській дитячій школі мистецтв. Згідно доводів скаржника зазначений заклад належить до системи позашкільної освіти, є початковою ланкою спеціальної мистецької освіти, її засновником є Бориславська міська рада. Заклад безпосередньо підпорядкованих управлінню культури, молоді, фізичної культури та спорту Бориславської міської ради. Вважає, що період роботи у цьому закладі не підлягає зарахуванню до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги. Відтак, оскільки на дату досягнення пенсійного віку позивач не працювала в закладі, передбаченому переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та спеціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.03.2022, яким позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій згідно заяви від 23.02.2022 № 405 відмовлено, є правомірним.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 12.01.2022 та отримує пенсію за віком за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На звернення позивача до пенсійного органу із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 13), Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 05.04.2022 за №1300-5204-8/26407 проінформувало заявника про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду в м. Києві рішення від 29.03.2022 №88 про відмову у призначенні грошової допомоги. Рішення мотивоване тим, що на дату досягнення пенсійного віку позивач не працювала в закладі, передбаченому переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та спеціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 29.03.2022 №88 протиправним, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-IV), відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень якого, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1788-XII), закріплено перелік окремих категорій працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, до яких віднесено працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців (пункт "е").

За правилами статті 2 Закону №1788-XII, пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 Закону №1788-XII передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з статтею 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до положень статті 52 Закону №1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Отже, право на призначення пенсії за вислугу років надається і гарантується особі за виконання особливого роду трудової діяльності, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність. Виплата пенсії за вислугу років безпосередньо пов`язана з важким та шкідливим характером роботи, виконання якої може спричинити втрату професійної працездатності до досягнення загального пенсійного віку, тому законодавець надав можливість окремим категоріям спеціалістів за своїм бажанням припинити таку роботу за наявності достатнього спеціального стажу та отримувати пенсію за вислугу років.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача, яка в силу приписів статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, є основним документом, що підтверджує стаж роботи, позивач працювала на наступних посадах:

з 17.08.1981 по 15.08.1983 - викладач спеціального фортепіано і концертмейстер в Орловській дитячій музичній школі ім. В.С. Каліннікова.

з 01.10.1988 по 25.08.1990 - вчитель музичної студії в Бориславській середній школі №4

з 01.09.1995 по 12.01.2022 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи (фортепіано) в Бориславській дитячій школі мистецтв.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що педагогічний стаж позивача на день призначення пенсії по віку 12.01.2022 становив понад 30 років.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 №2145-VIII, позашкільна освіта є невід`ємними складниками системи освіти.

22.06.2000 прийнято Закон України "Про позашкільну освіту" №1841-III, статтею 4 якого встановлено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Згідно з частиною четвертою статті 21 цього Закону права, обов`язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників закладу позашкільної освіти визначаються Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, до таких віднесено, зокрема, музичні школи - посади: учителі, викладачі, вихователі, керівники гуртків секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

В примітках до вказаного Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників до яких віднесено, зокрема, посаду викладача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433 (зі змінами) "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" затверджено перелік типів позашкільних навчальних закладів, до яких віднесено початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (далі - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Наведені правові норми дають підстави дійти висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Як з`ясовано судом, вихід на пенсію саме з посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а також неотримання позивачем до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії відповідачами не заперечується та не є спірним у справі.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 876/5312/17, а також у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 233/4308/17, у національному законодавстві є наявні "прогалини" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст.46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач школи мистецтв є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а тому стаж роботи на посаді викладача в школі мистецтв повинен зараховуватися до пільгового стажу у розумінні п. "е" ст.55 Закону №1788-XII навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

На підставі встановлених фактичних обставин справи та їх правового регулювання суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірні періоди роботи позивача, а саме на посаді з 17.08.1981 по 15.08.1983 - викладача спеціального фортепіано і концертмейстер в Орловській дитячій музичній школі ім. В.С. Каліннікова (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») стаж становить 1 рік 11 місяців 30 днів; з 01.10.1988 по 25.08.1990 - вчитель музичної студії в Бориславській середній школі №4 (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») - стаж становить 1 рік 10 місяців 25 днів; з 01.09.1995 по 12.01.2022 (день призначення пенсії по віку) - викладач мистецької школи (фортепіано) в Бориславській дитячій школі мистецтв (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення») - стаж становить 26 років 4 місяці 11 днів безпідставно не зараховані пенсійним органом до спеціального страхового стажу роботи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позивача наявний необхідний спеціальний стаж роботи, його посади відноситься до посад педагогічних працівників, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому позивач має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

Отже, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.03.2022р №88, прийняте за наслідком розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги з урахуванням принципу екстериторіальності, є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, ефективним способом поновлення порушеного права позивача є визначення пенсійному органу зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №380/8012/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний