Справа № 160/12427/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
16.08.2022 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 відносно солдата ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 надати мені направлення на повторний медичний огляд, у зв`язку з погіршенням стану мого здоров`я;
- зобов`язати військову частину в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 надати мені відпустку для проходження повторно медичної комісії ВЛК, у зв`язку з погіршенням мого здоров`я.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що він є інвалідом 3 групи та відповідно до довідки Медико-соціальної експертної комісії від 26.08.2021 року серії 12ААА № 065200 та серії 12ААВ № 126984 йому було встановлено 60% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання. Незважаючи на інвалідність та супутні захворювання його було призвано до лав Збройних Сил України та направлено на проходження служби у військову частину. Проходження військової служби значно погіршило стан здоров`я позивача, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до командира військової частини з рапортами про надання відпустки за станом здоров`я та для проходження повторного медичного огляду. Проте, відповідачем не було належним чином відреаговано на рапорти, відпустки не надавались, що стало причиною для звернення до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
18.10.2022 р. від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. При розгляді рапортів позивача командиром військової частини надавались роз`яснення стосовно порядку надання відпусток за станом здоров`я та положень п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 року № 225 «Деякі питання порядку проведення медико- соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» (зі змінами), що повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності ( у відсотках), лікарсько консультативною комісією на медико соціальну експертизу відповідно до Положення про медико соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не було проведено повторний огляд. Разом з цим, підставою для надання відпустки у рапорті позивача було зазначено про необхідність проходження лікарської комісії для продовження інвалідності, що не передбачено законодавством для надання відпусток. Також у відзиві зазначено, що відповідачем вжито заходів щодо направлення ОСОБА_1 на обстеження та вирішення питання щодо придатності до військової служби, про що надано довідку військово лікарської комісії № 5352 від 14.10.2022 року. З огляду на викладене, відповідач вказує, що протиправних дій ним не було вчинено та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідок Медико-соціальної експертної комісії від 26.08.2021 року серії 12ААА № 065200 та серії 12ААВ № 126984 має третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності внаслідок професійного захворювання.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», від 24 лютого 2022 року № 71/2022 «Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань», мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 25 лютого 2022 року № 32/321/501/25т та бойового розпорядження Головнокомандувача від 06 березня 2022 року № 382, з 11 березня солдата ОСОБА_1 було призначено до військової частини НОМЕР_1 відповідно до витягу з наказу № 6 від 11.03.2022 року.
Відповідно до витягу з наказу № 78/ДСК від 04.05.2022 року солдата ОСОБА_1 було направлено у відрядження у місто Гнівань Вінницької області з метою охорони та оборони важливого державного об`єкта національної транспортної системи України.
ОСОБА_1 01 червня 2022 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання відпустки на 5 діб за станом здоров`я, а саме, для проходження медичного огляду в профпатології м. Дніпра вузькопрофільними спеціалістами лікарями, оскільки такий огляд необхідний для лікування та продовження встановленої інвалідності.
03.06.2022 року представником позивача надіслано адвокатський запит стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1
17 червня 2022 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на запит № 284, якою повідомлено, що запит адвоката не передбачає вчинення будь-яких дій суб`єктом владних повноважень та роз`яснено, що за відсутності висновку ВЛК та інших обставин та причин для надання відпустки та враховуючи наявність механізмів перенесення медичного огляду та продовження інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності у період дії воєнного часу, а також враховуючи потреби підтримки боєздатності підрозділу підстав для надання відпустки ОСОБА_1 не вбачається.
20 червня 2022 року ОСОБА_3 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про направлення його на медичне обстеження та повторний медичний огляд через погіршення його самопочуття.
Не погоджуючись з діями відповідача, що виразились у не наданні відпустки для проходження повторного медичного огляду та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне передбачене п.1. ч.1. Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України « Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України « Про збройні Сили України», Закону України «Про мобмобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.І. ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».
Як унормовано ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти суверенної України на підставі ч,2. ст. 102, п.п. 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Указом Президента України від 24.02.2022р. № 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію. П.2. цього Указу постановлено мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької , Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва.
Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Отже, після оголошенням Президентом України загальної мобілізації військовозобов`язані та резервісти після отримання ними повісток та у встановлені строки, зазначені в отриманих ними документах, зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У відповідності до вимог частини 13 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України призвані на військову службу під час проведення мобілізації проходять обов`язковий медичний огляд.
За приписами п. 20.3 Положення про військово-лікарську Збройних Силах України при медичному огляді військовослужбовців, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402, при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту: г) "Обмежено придатний до військової служби".
Постанова приймається щодо військовослужбовців за контрактом офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу.

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові в довільній формі вказується, які види служби та роботи даній особі протипоказані. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, до служби в аеромобільних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, льотної роботи, роботи за фахом - непридатні.

З метою медичної та соціальної реабілітації зазначені особи можуть бути переоглянуті госпітальними (гарнізонними) ВЛК ВМКЦ, але не раніше ніж через 3 роки після прийняття постанови про обмежену придатність до військової служби.

Аналіз наведених норм свідчить, що обмежена придатність не є підставою для звільнення від призову під час мобілізації.

Частиною 6 статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визначені види військової служби, до яких відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п.5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України , затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно п.1 та 2 Положення № 1153/2008, воно визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 204 Положення № 1153/2008 передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Порядок надання відпусток військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку з демобілізацією або з вислугою встановлених строків військової служби за призовом, визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Пунктом 208 Положення № 1153/2008 встановлено, що відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається на підставі висновку госпітальної (гарнізонної) військово-лікарської комісії, а також військово-лікарської комісії при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або лікарської комісії цивільного закладу охорони здоров`я, якщо таким комісіям надано права госпітальної військово-лікарської комісії.

Військовослужбовці строкової військової служби під час відпустки для лікування у зв`язку з хворобою за розпорядженням командира військової частини або начальника органу ІНФОРМАЦІЯ_2 можуть направлятися на медичний огляд за місцем проведення відпустки. Продовження відпустки для лікування у зв`язку з хворобою таким військовослужбовцям визначається відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Наведені норми також кореспондуються з положеннями ч. 11 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якою встановлено, що у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Матеріалами адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 01 червня та 20 червня 2022 року звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортами про надання йому відпустки на 5 діб за станом здоров`я та щодо направлення його на медичне обстеження та повторний медичний огляд у зв`язку з погіршенням самопочуття.

Частиною 18 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Статтею 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлює право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу, зокрема частиною 1 цієї статті встановлено, що охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Одночасно з цим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено обов`язок військовослужбовця беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Статтею 59 цього закону передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Військовою частиною НОМЕР_1 при поданні відзиву на позов надано пояснення стосовно реагування на рапорти позивача, а саме, надано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби від 09 жовтня 2022 року № 75, відповідно до якого направлено солдата ОСОБА_1 1978 року народження на проходження повторного медичного огляду.

Військовою частиною НОМЕР_2 14 жовтня 2022 року складено довідку військово-лікарської комісії № 5352, відповідно до якої солдат ОСОБА_1 на підставі статті 23б, 46б, 49б, 64б, 61в графи ІІ Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби з протипоказаннями до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах.

Тобто, вчиненими діями командиром військової частини фактично задоволено рапорти позивача, якими ОСОБА_1 просив направити його на повторний медичний огляд.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

У контексті спірних відносин суд зауважує, що видача направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби ТВО командира військової частини НОМЕР_1 для проходження позивачем повторно військово-лікарської комісії фактично є діями, що було вчинено відповідачем на запити, що викладено у рапортах позивача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук