Справа № 140/4541/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4541/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинська митниця Держмитслужби України, Ковельська районна державна адміністрація про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - НОМЕР_2 прикордонний загін; ВЧ НОМЕР_1 ), треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинська митниця Держмитслужби України (далі Волинська митниця), Ковельська районна державна адміністрація (далі Ковельська РДА) про скасування наказу від 28.02.2022 № 239 в частині вилучення транспортного засобу марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3 та зобов`язання передати вказаний транспортний засіб Волинській митниці Держмитслужби України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі оскаржуваного наказу відповідачем було вилучено належний позивачу транспортний засіб марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску. Позивач вважає, що дане вилучення було проведено із порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема вказує на те, що в розумінні норм Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 № 4765-VI (далі Закон №4765-VI) відповідач не є належним суб`єктом, який уповноважений приймати рішення про примусове вилучення майна. Крім того, у даному випадку є порушення статті 41 Конституції України, в частині непорушності права власності на майно та дотриманням «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та прав особи. Також звертає увагу на недотримання норм Положення про військово-транспортний обов`язок, затверджений Постановою КМ України №1921 від 28.12.2000 (далі Положення №1921), в частині доведення до відома громадян власників транспортних засобів про часткові наряди органами, які примусово вилучили автомобіль. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

28.10.2022 судом відмовлено в клопотаннях відповідача про зупинення провадження в даній справі та залишення позову без руху.

Крім того, з врахуванням вказаних у відзиві на позовну заяву даних, уточнено в даній справі назву відповідача із ІНФОРМАЦІЯ_2 на ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що з 1992 року назва відповідача, яка відповідає дійсності та внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Військова частина НОМЕР_1 .

Зазначає, що оскаржуваний наказ про вилучення автомобіля позивача є законним та скасуванню не підлягає. Вказує на те, що командир В/Ч НОМЕР_1 в розумінні Законів України «Про оборону», «Про державну прикордонну службу України» входить до військового командування та наділений правом здійснювати заходи, визначені статтею 8 Закону України «Про правовий режим військового стану».

Звертає увагу на те, що під час дії військового стану право власності громадян як і інші конституційні права можуть обмежуватися. Відповідач вважає, що при вилученні автомобіля, належного позивачу, ним повністю дотримано встановлені законодавством процедури та оформлено необхідні документи, які наявні в матеріалах справи. Враховуючи вищезазначене в задоволені позову просить відмовити.

Третя особа Волинська митниця у поданих поясненнях вказала, що належний позивачу транспортний засіб у відповідності до положень пункту 2 частини 1 статті 238 МК України у зв`язку з відсутністю коштів на сплату належних при ввезенні на митну території України митних платежів було поміщено на склад митниці на підставі Уніфікованої митної квитанції МД-1 серії ЄЄ №001495. В подальшому, транспортний засіб марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3 належний ОСОБА_1 на підставі наказу №239-а та акту вилучення від 28.02.2022, погоджених із начальником Ковельської військової адміністрації було відчужено на потреби ЗСУ.

У своїх поясненнях третя особа Ковельська РВА вказала на те, що за погодженням із начальником військової адміністрації відповідачем прийнято рішення про примусове відчуження транспортного засобу належного позивачу. Вважає, що у даному випадку відчуження даного транспортного засобу відповідачем проведено у повній відповідності до вимог чинного законодавства. На підставі наведеного просить в позові відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі Уніфікованої митної квитанції МД-1 серії ЄЄ.№001495 транспортний засіб марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3 належний ОСОБА_1 було поміщено на склад митниці (а.с.11).

Відповідачем 28.02.2022 винесено наказ №239 аг «Про вилучення майна», пунктом 2 якого визначено провести примусове відчуження майна, а саме: транспортний засіб марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3 належний ОСОБА_1 , який перебуває на зберіганні у Волинській митниці (64-65).

28.02.2022 складено акт про примусове відчуження майна, яким належний ОСОБА_1 транспортний засіб було вилучено (а.с. 66-67).

Відповідно до звіту про проведення оцінки транспортного засобу від 02.03.2022 №-021-Т.Ю ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску становить 779092,38 грн (а.с. 13-16).

Накладною (вимогою) №88/1 від 01.03.2022 вказаний автомобіль Волинською митницею передано НОМЕР_2 прикордонному загону (а.с.93).

Не погоджуючись із примусовим вилученням зазначеного вище транспортного засобу, позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права шляхом скасування наказу про вилучення та зобов`язання повернути транспортний засіб.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 17.05.2012 № 4765-VI (далі - Закон №4765), примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості; вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону №4765, вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №4765 примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

Частиною 1 статті 5 Закону №4765 визначено, що примусове відчуження або вилучення майна, необхідного для відвернення або ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, здійснюється за рішенням органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, військового командування, органу місцевого самоврядування, на яких відповідно до указу Президента України про введення правового режиму надзвичайного стану покладено здійснення заходів надзвичайного стану (далі - військове командування, орган, на який покладено здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану).

Як вбачається із статті 7 Закону №4765 про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна).

Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта. У разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

Відповідно до статті 8 Закону №4765 оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно.

Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду.

Статтею 13 Закону №4765 передбачено, що спори, пов`язані з відшкодуванням вартості примусово відчуженого майна, вирішуються в судовому порядку.

Предметом спірних правовідносин в даній справі є правомірність примусового відчуження транспортного засобу належного позивачу на потреби Збройних Сил України.

Вказаними вище нормативними актами визначено чіткий механізм примусового відчуження або вилучення майна під час дії воєнного чи надзвичайного стану, який повинен бути дотриманий суб`єктом владних повноважень, якому надано право на вчинення таких дій.

Зокрема, це прийняття рішення компетентним органом та за погодженням із військовою адміністрацією чи іншим суб`єктом, якому таке право надано, складання відповідного акту про відчуження чи вилучення майна (в якому повинні бути зазначені обов`язкові реквізити), проведення оцінки.

Позивач вважає, що при примусовому відчуженні в нього транспортного засобу відповідачем не було дотримано відповідних норм законодавства та він не є тим органом, що має право на здійснення даних дій.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази суд з таким твердженням позивача не погоджується, враховуючи наступне.

Транспортний засіб марки Volkswagen Tauareg, 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_3 належний ОСОБА_1 на підставі Уніфікованої митної квитанції МД-1 серії ЄЄ №001495, який не був у встановленому порядку розмитнений, було поміщено на склад митниці.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 встановлено, що військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На даний час на території України діє встановлений у відповідності до Указу Президента воєнний стан.

Пункт 2 Указу № 64/2022 наділив військове командування здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Абзацом 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове командування - Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Частиною 1 статті 3 Закону «України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Згідно з частиною 2 даної статті військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Тобто, в розумінні наведених норм чинного законодавства, командир військової частини є військовим командування, якому відповідно до Закону №4765 надано право на примусове відчуження майна громадян, в тому числі транспортних засобів, за погодженням із військовими адміністраціями.

Оскаржуваний наказ відповідачем було прийнято за погодженням із Ковельською військовою районною адміністрацією, про що свідчать відповідні відмітки на акті вилучення майна.

При цьому слід зазначити, що при примусовому відчуженні транспортного засобу було проведеного його оцінку та складено акт про вилучення в якому зазначено, визначені Законом реквізити: на підставі якого документа проводиться вилучення, хто його прийняв, прізвище, ім`я та по батькові власника майна, назву, номер кузова та рік випуску автомобіля, що дають змогу його ідентифікувати та встановити кому він належить. Крім того у акті зазначено вартість (ринкова) транспортного засобу, на підставі проведеної оцінки та підпис керівника військової адміністрації за погодженням якого проведено ці дії.

Що стосується посилань позивача на порушення відповідачем вимог статті 41 Конституції України, то суд їх до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно з частиною 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Тобто вказані норми передбачають певні обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених зокрема і статтею 41 Конституції України.

При цьому такою умовою є повне відшкодування вартості мана, яке в умовах воєнного стану можу бути проведено пізніше.

Механізм прийняття, розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначений Порядком розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 р. № 998 (надалі - Порядок №988).

Згідно з пунктом 1 Порядку №998 майно, що підлягає примусовому відчуженню, оцінюється в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оцінну діяльність.

Відповідно до пункту 2 Порядку №998 право на відшкодування вартості майна в разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають особи, зазначені в статті 9 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Згідно з пунктом 3 Порядку №998, заява про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно (далі - заява) приймається, обліковується і розглядається за місцем відчуження майна: в умовах правового режиму воєнного стану - територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; в умовах правового режиму надзвичайного стану - органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, військовим командуванням, органом місцевого самоврядування, на які відповідно до указу Президента України про введення правового режиму надзвичайного стану покладено здійснення заходів надзвичайного стану та які прийняли рішення про таке відчуження. До заяви додаються акт про примусове відчуження майна та висновок про вартість такого майна.

У даному випадку при примусовому відчуженні автомобіля була проведена його оцінка, складений відповідний акт вилучення, що є в подальшому підставою для позивача у відповідності до Порядку № 988 на повне відшкодування вартості вилученого майна, що в свою чергу не може свідчити про порушення його прав, визначених статтею 41 Конституції України під час дії воєнного стану.

При цьому слід зазначити, що у даному випадку тут пересікаються суспільні інтереси та інтереси конкретної особи, які за певних обставин можуть бути обмежені.

Також судом не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на порушення відповідачем вимог пункту 2 Положенням про військово-транспортний обов`язок затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921 (далі - Положення №1921), враховуючи наступне.

Пунктом 2 Положення №1921 визначено, що частковий наряд - розпорядчий документ голови місцевої держадміністрації, в якому встановлено під час мобілізації для керівників підприємств, установ та організацій завдання з передачі військовим формуванням визначених транспортних засобів і техніки, а також порядок, пункти та строки передачі. Голова місцевої держадміністрації та керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки підписують частковий наряд і скріплюють підписи своїми печатками. Громадянам - власникам транспортних засобів частковий наряд надається у разі введення правового режиму воєнного стану.

Відповідно до пункту 3 Положення №1921 під час мобілізації задоволення потреб військових формувань здійснюється шляхом безоплатного залучення транспортних засобів і техніки підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності на умовах повернення їх після оголошення демобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють залучення транспортних засобів і техніки за лімітами вилучення транспортних засобів і техніки та відсотковими нормами вилучення, затвердженими Кабінетом Міністрів України, як окремо, так і у складі спеціальних формувань, які передаються до складу військових формувань під час мобілізації.

Згідно з пунктом 5 Положення №1921 посадові особи та громадяни несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання військово-транспортного обов`язку відповідно до закону.

Пунктом 7 Положення №1921 визначено, що військово-транспортний обов`язок виконується: в особливий період - шляхом передачі підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами транспортних засобів і техніки для задоволення потреб військових формувань відповідно до визначених завдань.

Згідно з пунктом 27 Положення №1921 залучення під час мобілізації транспортних засобів і техніки оформляється відповідним актом приймання-передачі за формою згідно з додатками 4 і 5. Акт приймання-передачі складається у трьох примірниках і підписується керівником підприємства, установи та організації або його уповноваженим представником, керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його уповноваженим представником та командиром (начальником) військової частини (підрозділу), установи та організації військового формування або його уповноваженим представником, якому передається транспортний засіб або техніка, і скріплюється

Відповідно до пункту 28 Положення № 1921 в акті приймання-передачі транспортних засобів і техніки зазначається залишкова (балансова) вартість транспортного засобу або техніки, визначена відповідно до даних балансу підприємства, установи та організації, складеного на останню звітну дату (останній день кварталу (року). За власною ініціативою власника та за рахунок його коштів може проводитися незалежна оцінка транспортного засобу або техніки шляхом залучення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання в порядку, визначеному законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. В такому разі в акті приймання-передачі транспортного засобу і техніки зазначається вартість транспортного засобу або техніки, визначена за результатами проведення їх незалежної оцінки.

Законом №4765 та іншими нормативними актами передбачено поняття примусового відчуження та примусового вилучення

На момент примусового відчуження спірного транспортного засобу чинними є два підзаконні нормативно-правові акти, зокрема Порядок №988, який регулює питання компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та Положення №1921, яке регулює питання передачі транспортних засобів і техніки військовим формуванням під час мобілізації.

Зазначені нормативні документи регулюють різні механізми отримання майна в умовах воєнного стану. Якщо відповідно до Порядку №988 право власності на майно втрачається, то відповідно до Положення №1921 воно зберігається та майно повертається після оголошення демобілізації.

Отже, примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

У даному випадку у позивача було проведено примусове відчуження транспортного засобу, що в подальшому відповідно до норм статей 9-11 Закону №4765 та Порядку №988 дає йому право на повне відшкодування вартості майна.

Саме ці нормативні акти регламентують спірні правовідносини у даній справі.

Застосування норм Положення №1921 мало б місце при примусовому вилученні транспортного засобу, чого в даному випадку не має.

Формальні помилки при оформленні документів, які дають можливість ідентифікувати особу та майно, не можуть слугувати підставою для визнання протиправним рішення про його відчуження та повернення транспортного засобу вилученого для потреб оборони в умовах воєнного стану.

Відтак, враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ про примусове відчуження транспортного засобу позивача та його подальше вилучення прийнято та проведено у відповідності до вимог статей 1, 3, 4, 5, 8 Закону №4765, Указу №64/2022, статті 1 Закону України «Про оборону України».

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк