Справа № 173/1086/22
Суддя: Новіченко Н. В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/1086/22
Провадження №2-а/173/8/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до 1. поліцейського сектору реагування патрульної поліції

відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Корнієнко Вікторії Сергіївни

2. Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про скасування постанови про накладення адміністративного

стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

18.08.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержанта поліції Корнієнко Вікторії Сергіївни, в якому просить суд:

- поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення;

- скасувати постанову ГАБІ № 772112 від 03.08.2022, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Корнієнко Вікторією Сергіївною про накладення на позивача адміністративного стягнення за статтею 183 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що жодного правопорушення ним вчинено не було, а постанова ухвалена за відсутності будь-яких належних доказів.

ІІ. Рух справи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.08.2022 вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 відкрито провадження у справі № 173/1086/22, судове засідання призначено на 27.09.2022 року.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2022 відповідно до статті 48 КАС України залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2022 року.

06.10.2022 року розгляд справи відкладено на 13.10.2022 року.

13.10.2022 року розгляд справи відкладено на 27.10.2022 року за клопотанням відповідача-2.

У судовому засіданні 27.10.2022 позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх.

Відповідачі у судове засідання 27.10.2022 року не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

ІІІ. Стислий виклад заперечень відповідачів.

Відповідач-1 відзив на позов не подав, проте у попередньому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважає що оскаржувана постанова є законною та прийнята за наявності достатніх доказів про вчинене позивачем адміністративне правопорушення.

Відповідач-2 подав до суду відзив на позов № 18/5336 від 24.10.2022, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 03.08.2022 серії ВАВ № 082134 та постанова про накладення адміністративного стягнення від 03.08.2022 серії ГАБІ № 772112, якими зафіксовано порушення позивача, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП є законними, складені відповідно до вимог діючого законодавства та підтверджують в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

ІV. Заяви, клопотання учасників справи.

Позивачем у прохальній частині позовної заяви викладено клопотання, в якому він просить суд поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Розглянувши вищевказане клопотання суд дійшов висновку про його задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 03.08.2022 року, проте отримана була позивачем поштою 13.08.2022 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом з трек-номером 743 та відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 8 Конституції задекларовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Необхідно зазначити, що поновлення процесуальних строків є дискреційними повноваженнями суду, а під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний або судовий орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14- 456цс 18).

Враховуючи те, що оскаржувана постанова була отримана позивачем 13.08.2022 року, а з адміністративним позовом позивач звернувся до суду 18.08.2022 року, суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк для звернення до суду з позовом щодо оскарження постанови від 03.08.2022 для захисту своїх прав в судовому порядку.

V. Обставини, встановлені судом при розгляді даної справи.

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку № 6247 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 03.08.2022 року надійшло повідомлення зі служби «102» від неповнолітнього сина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 03.08.2022 року о 17:04 год. за адресою: АДРЕСА_1 , бігає дядько Ігор за ним, ображає нецензурною лайкою, не б`є, знаходиться на вулиці.

Після того, як приїхали працівники поліції, 03.08.2022 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Корнієнко Вікторією Сергіївною була винесена постанова ГАБІ № 772112 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850, 00 грн.

Суть правопорушення полягала в тому, що 03.08.2022 року о 17:00 год. ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_2 , 2011 року народження, здійснили завідомо неправомірний виклик поліції, а саме зателефонував на спецлінію «102» та повідомив інформацію, яка не знайшла свого підтвердження.

Як стверджує позивач, виклик поліції був цілком виправданий, адже 03.08.2022 року близько 17:00 год. ОСОБА_3 бігав по вулиці біля будинку позивача за її сином ОСОБА_4 , 2011 року народження, та погрожував йому фізичною розправою. Оскільки позивача на той час не було вдома поліцію викликав її син самостійно, а коли позивач прийшла додому син повідомив її про події, що сталися. Після цього приїхала патрульна поліція, і позивач написала заяву на ОСОБА_3 про те, що він погрожував її неповнолітньому синові. Після цього, позивач підійшла до ОСОБА_3 та стала прохати його більше не чіпати сина, проте в цей час до них підійшла сержант ОСОБА_5 та почала звинувачувати позивача в тому, що вона з`ясовує стосунки з ОСОБА_3 , після чого склала протокол за завідомо неправдивий виклик поліції.

VІ. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні даного рішення та застосовані норми права.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями статті 213 КУпАП унормовано, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законами України, зокрема, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Виходячи з приписів пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Частина 1 статті 251 КУпАП України визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такими доказами в розумінні статті 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні від 22.12.2010 у справі № 23-рп/2010.

Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 524/6159/16-а.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями частин 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Як зазначалось судом вище, в оскаржуваній постанові позивачу інкриміноване вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями статті 55 Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

З огляду на вищевикладене перед тим, як притягати позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 мала б встановити в діях позивача склад такого адміністративного правопорушення та здобути на підтвердження цього відповідні докази.

Відповідачем-1 в якості доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП надано:

-диск з відеозаписом пояснень свідка ОСОБА_6 ;

-письмові пояснення ОСОБА_3 ;

-письмові пояснення ОСОБА_6

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 082134 від 03.08.2022;

-постанову ГАБІ № 772112 по справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази як кожен окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що вони жодним чином не підтверджують наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

Як протокол, так і оскаржувана постанова містить лише загальний опис, без зазначення, яке конкретно повідомлення позивача є неправдивим.

Надаючи оцінку наданому відповідачем-1 відеозапису, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Разом з тим, наданий суду відеозапис не містить фіксації самих обставин завідомо неправдивого виклику поліції, а стосується лише спілкування працівника поліції з громадянкою ОСОБА_6 , яка пояснила, що на її думку виклик позивачем патрульної поліції є безпідставним, оскільки ніякого правопорушення не було.

У письмових поясненнях ОСОБА_6 зазначила, що чула як 03.08.2022 року позивач чинить сварку з ОСОБА_3 , звинувачуючи його в тому, що він ображав її неповнолітнього сина, але насправді цього не було.

З пояснень ОСОБА_3 також вбачається, що 03.08.2022 року позивач прибігла до нього у збудженому стані та почала звинувачувати його в тому, що начебто він налякав її сина, гнався за ним з образами, але насправді цього не було.

В аспекті зазначеного суд зазначає, що для висновку, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити.

Проте, ані відеозапис, ані письмові пояснення громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_3 жодним чином не підтверджують факт завідомо неправомірного виклику поліції позивачем.

Суб`єктивна думка поліцейського, громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про те, що поліція була викликана безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

Таким чином, надані суду докази жодним чином не підтверджують те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані саме на зрив нормальної роботи такої необхідної для суспільства служби, як поліція.

Також, надані докази не підтверджують, що позивач викликаючи поліцію наперед знала, що в цьому немає ніякої необхідності.

Навпаки, як позивач, так і відповідач-1 у судовому засіданні підтвердили, що наслідком виклику поліції позивачем стало те, що останнім було подано заяву до органів поліції за фактом неправомірних, на думку позивача, дій ОСОБА_3 , що також свідчить про її впевненість у правдивості свого переконання щодо протиправної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до її неповнолітнього сина.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, зокрема його об`єктивної сторони.

При цьому, суд враховує, що самі по собі як протокол, так і постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, відповідачами в порушення вимог статті 77 КАС України до суду не надано.

Отже, відповідачами не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення (постанови).

Також суд зазначає, що згідно з приписами статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи.

У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями статті 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти,встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відтак, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення та протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, оскільки відповідач-2, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір, виходячи зі ставки 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

У той же час, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 543/775/17, у якій виклала правову позицію щодо розміру ставки судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, у вказаній постанові міститься такий висновок: за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, Велика Палата Верховного Суду вказала, що він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня складає 2 481, 00 грн.

Таким чином, за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Проте, позивач сплатила судовий збір у розмірі 992, 40 грн., тобто в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

За таких обставин, відповідно до приписів статті 139 КАС України необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 496, 40 грн., а залишок зайве сплаченого судового збору буде повернутий позивачу у разі подання ним відповідного клопотання згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 72, 77, 242-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

2. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

3. Скасувати постанову ГАБІ № 772112 від 03.08.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Корнієнко Вікторією Сергіївною.

4. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

6. Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

8. Відповідач-1: Поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Корнієнко Вікторія Сергіївна (м. Верхньодніпровськ, вул. Авраменка, буд. 21).

9. Відповідач-2: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (; м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20а).

Повне рішення складено 27.10.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко