Справа № 300/4031/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/4031/21 пров. № А/857/11735/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року (головуючий суддя Тимощук О.Л., м.Івано-Франківськ) у справі № 300/4031/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

05.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області, у якому просив: визнати протиправним рішення про відмову у наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки та викуп орендованої земельної ділянки; скасувати рішення сьомої сесії Верховинської селищної ради восьмого скликання від 18.06.2021 №132-7/2021 про відмову в задоволенні заяви і залишення земельної ділянки на умовах оренди; зобов`язати Верховинську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки та викуп орендованої земельної ділянки площею 0,3158 га, кадастровий номер :03:001:0253, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що в користуванні ОСОБА_1 на умовах оренди перебуває земельна ділянка комунальної власності для рибогосподарських потреб площею 0,3158 га, кадастровий номер :03:001:0253, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Внаслідок стихійних лих пошкоджено дамби ставка, розташованого на даній земельній ділянці, та огорожу, для відновлення яких потрібні значні фінансові ресурси, а також створилися умови для доступу до ставка сторонніх осіб. Наведене створило умови, за наявності яких не можливо використовувати зазначену земельну ділянку за цільовим призначенням та стало підставою для звернення до Верховинської селищної ради із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки та викуп орендованої земельної ділянки. Зазначає, що разом із заявою ним додано копії усіх необхідних документів, зокрема, договору оренди земельної ділянки, паспорта, ідентифікаційного коду, витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також законодавче обґрунтування для прийняття рішення, проект рішення і проект договору про внесення авансового платежу, однак рішенням сьомої сесії Верховинської селищної ради восьмого скликання від 18.06.2021 №132-7/2021 йому відмовлено у задоволенні заяви і залишено земельну ділянку на умовах оренди. При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, відповідач всупереч вимогам статті 128 Земельного кодексу України, не мотивував причини такої відмови, перелік яких є вичерпним. Разом з тим зауважив, що законодавчо визначених підстав для відмови у задоволенні його заяви не було.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що відповідно до статті 128 Земельного кодексу України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Зазначає, що змісту частини 2 статті 59 та частини 2 статті 116 Земельного кодексу України чинне земельне законодавство не передбачає жодних застережень щодо заборони передачі земельних ділянок водного фонду у приватну власність громадян, загальною площею не більше 3 гектарів, на оплатних чи безоплатних засадах. Наголошує, що орендована ним земельна ділянка площею 0.3158 га, кадастровий номер 030010, з розташованим на ній штучним ставком, значно меншої площі, яка може передаватися як безоплатно, так і платній основі, в приватну власність. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Між Верховинською селищною радою, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, 19.10.2006 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,3158 га для рибогосподарських потреб, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , зі строком дії договору 49 років.

14.06.2021 позивач звернувся до Верховинської селищної ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки та продати земельну ділянку сільськогосподарського призначення, межі якої визначено в натурі, площею 0,3158 га, кадастровий номер :03:001:0253, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На сьомій сесії Верховинської селищної ради восьмого скликання, керуючись статтею 59 Земельного кодексу України, пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прийнято рішення від 18.06.2021 №132-7/2021 «Розгляд заяв земельного характеру», яким відмовлено громадянину ОСОБА_1 в задоволенні даної заяви та залишено земельну ділянку на умовах оренди.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки та викуп орендованої земельної ділянки, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 №280/97-ВР (Закон №280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Приписами частин 1, 2, 3, 10 статті 59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 128 ЗК України врегульовано порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам.

Частиною 2 статті 128 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Згідно з частиною 3 статті 128 ЗК України орган державної влади Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

При цьому, частиною 5 статті 128 ЗК України передбачено, що підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Згідно з частиною 6 статті 128 ЗК України рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач розглядаючи заяву позивача щодо надання дозволу на продаж земельної ділянки комунальної власності повинен у місячний строк прийняти одне з двох рішень: надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд); мотивовану відмову в продажі земельної ділянки комунальної власності.

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з пунктом «ґ» частини 4 статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Підпунктом «а» частини 1 статті 58 ЗК України визначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.

Відповідно до визначень статті 1 Водного кодексу України від 06.06.1995 №213/95-ВР (надалі, також ВК України) водний об`єкт - це природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт); замкнений водний об`єкт - природна або штучно створена водойма, не зв`язана з іншими водними об`єктами (крім водоносних горизонтів); ставок - штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів.

Отже, ставки відносяться до водних об`єктів, а землі на яких знаходяться водні об`єкти, в тому числі ставки, відносяться до земель водного фонду.

Разом з тим, частинами 1, 2 та 4 статті 59 ЗК передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд зазначає, що чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Зокрема, пунктом «ґ» частини 4 статті 83 ЗК України, передбачено, що такі землі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Випадки передачі земель водного фонду в приватну власність, визначені положеннями частини 2 статті 59 ЗК України, яка, зокрема, передбачає, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Оглядаючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Рішенням Верховинської селищної ради восьмого скликання від 18.06.2021 №132-7/2021 відмовлено громадянину ОСОБА_1 в задоволенні заяви та залишено дану земельну ділянку на умовах оренди.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 08.06.2021, земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0253 належить до земель водного фонду, цільове призначення для рибогосподарських потреб.

При цьому, позивач звернувся до Верховинської селищної ради із заявою від 14.06.2021, в якій просив надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки та продати земельну ділянку сільськогосподарського призначення, межі якої визначено в натурі, площею 0,3158 га, кадастровий номер :03:001:0253 . Тобто позивачем у заяві заначено недостовірні дані щодо земельної ділянки, яку він бажає отримати у власність, зокрема, щодо категорії земельної ділянки за основним цільовим призначенням.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки кадастровий номер 030010253 від 02.02.2022, складеного комісією у складі: Сухарчука А.М. - голови постійної комісії Верховинської селищної ради з питань розвитку агропромислового комплексу земельних відносин, благоустрою, екології та раціонального природокористування, Ванджурака Ю.І. - депутата Верховинської селищної ради, заступника голови постійної комісії Верховинської селищної ради з питань розвитку агропромислового комплексу земельних відносин, благоустрою, екології та раціонального природокористування, начальника відділу земельних відносин та екології селищної ради; Дроняка В.І. - депутата Верховинської селищної ради, члена постійної комісії Верховинської селищної ради з питань розвитку агропромислового комплексу земельних відносин, благоустрою, екології та раціонального природокористування, Тонюк Л.М. головного спеціаліста відділу земельних відносин та екології, в ході обстеження встановлено, що територія вказаної земельної ділянки не огороджена. На даній ділянці розташований водний об`єкт (ставок), що підтверджується фотознімком. На відстані близько восьми метрів вище ставка розташований значно більший водний об`єкт (став), що підтверджується фотознімками. Вказані вище об`єкти розділяє дамба, що підтверджується фотознімком. Встановлено, що води з об`єкта, який розташований вище перетікають до ставка, який розташований на ділянці кадастровий номер :03:001:0253. Дані водні об`єкти (ставки) утворюють одну цілу водну систему.

З вищенаведеного вбачається, що на земельній ділянці кадастровий номер :03:001:0253, яку позивач бажає отримати у власність, знаходиться водний об`єкт (ставок), який зв`язаний з іншим водним об`єктом, а тому не може вважатися замкненою природною водоймою, у зв`язку з чим, такий водний об`єкт не може передаватися у власність громадянам відповідно до приписів частини 2 статті 59 ЗК України.

Таким чином, оскільки ЗК України встановлена заборона на передачу у приватну власність земель водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України, а на спірні правовідносини щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0253, яку позивач має намір отримати у власність, не поширюються положення частини 2 статті 59 ЗК України, яка передбачає випадки передачі земель водного фонду в приватну власність, колегія суддів вважає, що Верховинська селищна рада, приймаючи спірне рішення від 18.06.2021 №132-7/2021 про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки та викуп орендованої земельної ділянки та залишення земельної ділянки на умовах оренди діяла обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року у справі № 300/4031/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний