Справа № 951/408/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 951/408/22 пров. № А/857/13479/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
за участю секретаря судового засідання Шинкар Т.І. Кушик Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в смт. Козова судом у складі головуючого судді Рєпіна К.К., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №951/408/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, суд

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Козівського районного суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії БАБ №705341 у справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2022 року винесену інспектором РПП Сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Беєм С.С., відповідно до якої позивача за порушення вимог п. 2.1.а, п. 2.3.в, п.9.9. б, п. 31.4.7.є Правил дорожнього руху України притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2022 року позов задоволено.

Скасовано постанову серії БАБ №705341 у справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2022 року винесену інспектором РПП Сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Беєм С.С., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126, ч.5 ст. 121,ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених 4 ст. 126, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП підтверджується відео з нагрудної камери сержанта поліції на якому зафіксовані вищевказані правопорушення, а відтак постанову винесено працівником поліції законно та в межах наданих йому повноважень. При цьому зазначає, що не зазначення технічного приладу за допомогою якого здійснювалася відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Долучений ГУНП в Тернопільській області в якості доказу диск з відеозаписом обставин події є самостійним джерелом доказу згідно статті 99 КАС України. Відповідно до статті 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Вказує, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 31.05.2022 року, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами, на час винесення оспорюваної постанови набрала законної сили. Позивач при винесенні оскаржуваної постанови не висловлював жодних заперечень стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності, що свідчить про визнання позивачем вини.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, а також на телефон останнього, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судове засідання сторони не прибули, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли. Відповідач у апеляційні скарзі просив розглядати справу без його участі.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у оспорюваній постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- або відеофіксацію правопорушень, які ставляться у вину позивачу. За таких обставин суд вважав, що наданий відповідачем відеозапис не є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, а тому його до уваги не прийняв. Відповідач при винесені оспорюваної постанови неналежним чином задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення судом об`єктивної сторони правопорушення та вини позивача у його вчиненні. Відтак суд дійшов висновку, що наявність події та складу адміністративних правопорушень, зазначених в оспорюваній постанові, не підтверджено жодними доказами, що має наслідком скасування оскарженої постанови.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою серії БАБ №705341 у справі про адміністративне правопорушення від 30 червня 2022 року винесеною інспектором РПП Сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Беєм С.С., Лещишина Р.Б. за порушення вимог п. 2.1.а, п. 2.3.в, п.9.9. б, п. 31.4.7.є Правил дорожнього руху України притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 гривень.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він, будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 31.05.2022 року, 30 червня 2022 року о 09 годині 59 хвилин керував транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Б.Хмельницького в смт. Козова Тернопільського району Тернопільської області, не будучи пристебнутим ременем безпеки, не увімкнув аварійно-світлову сигналізацію та без аптечки і вогнегасника встановленого зразка, чим порушив вимоги п. 2.1.а, п. 2.3.в, п.9.9. б, п. 31.4.7.є Правил дорожнього руху України. Дії позивача кваліфіковано за ч.4 ст. 126, ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 222 КУпАП установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 та 11 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 Закону № 580-VIII установлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст.40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

В первинній редакції абзац 2 ч. 2 ст. 77 КАС України передбачав, що у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Законом № 1914-IX від 30.11.2021 внесено зміни до абзацу другого частини другої статті 77 КАС України, який станом на час ухвалення оскаржуваної постанови передбачав, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень такий суб`єкт повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, з моменту внесення вказаних змін до абзацу другого частини другої статті 77 КАС України (незалежно від наявності посилань на відповідні докази під час ухвалення суб`єктом владних повноважень відповідного рішення), суб`єкт владних повноважень наділений правом на подання до суду усіх наявних у нього доказів, які можуть бути використані як докази у справі.

Як наслідок, висновок суду першої інстанції щодо неприйнятності матеріалів відеофіксації у якості доказу, який підтверджує обставини вчиненого правопорушення є таким, що суперечить абзацу другому частини другої статті 77 КАС України з урахуванням змін унесених Законом № 1914-IX від 30.11.2021 року.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються встановлених відповідачем правопорушень, за які на позивача накладено відповідне стягнення, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до приписів ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р.:

п.2.1«а» - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п.2.3«в» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

п.9.9.«б» - аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

п.31.4.7.«є» - забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутні медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; працездатний вогнегасник на легковому автомобілі.

Згідно ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу- тягнуть за собою попередження.

Стосовно правильної кваліфікації дій позивача за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.2 ст.122 КУпАП колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Таким чином, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та на законну вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.

З матеріалів справи убачається, що постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 31 травня 2022 року у справі № 951/304/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вказана постанова набрала законної сили 10 червня 2022 року, а відтак станом на 30 червня 2022 року позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

Відповідно до приписів ст.317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.20 розділу Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затв. Постановою КМ України № 340 від 08.05.1993р. (із відповідними змінами та доповненнями), позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний та практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія (у тому числі отриманого вперше) особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється після закінчення строку позбавлення без складення іспитів.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Із змісту наведених норм слідує, що чинним законодавством чітко визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили постановою суду про позбавлення цього права.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному КМ України.

Отже, до моменту повернення посвідчення водія в установленому порядку особа вважається такою, що позбавлена права керування транспортним засобом; будь-якого механізму отримання нових водійських прав законом не передбачено.

Як видно із наданого відповідачем диску з відеозаписом, позивач дійсно 30 червня 2022 року керував транспортним засобом ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , після чого був зупинений працівниками поліції.

На підставі наведеного, враховуючи відсутність доказів повернення позивачу права керування транспортними засобами, яких він був позбавлений на підставі судового рішення, відповідачем правильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 , як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, через що обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Щодо правильності кваліфікацій дій за ч.2 ст.122 КУпАП, то як вбачається із вказаного відеозапису, позивач після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Відтак, відповідачем правомірно кваліфіковано дії позивача за вказаною вище статтею.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, ст.125 КУпАП, то колегія суддів зазначає таке.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надано суду жодних доказів якими підтверджувались обставини щодо вчинених названих правопорушень позивачем. Оскаржувана постанова також не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданих адміністративних порушень.

Відтак, висновки відповідача відображені оскаржуваній постанові серії БАБ № 705341 від 30.06.2022р. з приводу порушення позивачем п.2.3. «в», п.31.4.7.«є» ПДР є такими, що не підтверджено в установленому порядку належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів враховує, що визначене у спірній постанові стягнення у виді штрафу накладено відповідачем із урахуванням вимог ч.2 ст.36 КУпАП, згідно яких якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Звідси, оскільки відповідачем притягнуто відповідача до адміністративної відповідальності також за інше порушення, що передбачено ч.4 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП, застосована санкція відповідає приписам цієї статті, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування накладеного на позивача штрафу в розмірі 20400 грн.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення частково, при цьому належить визнати протиправною і скасувати постанову серії БАБ № 705341 від 30.06.2022р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у частині яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП, яке полягає в порушенні правил користування ременями безпеки та без наявності аптечки та вогнегасника; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення); решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

З урахуванням обставин, щодо часткового задоволення судом адміністративного позову позивача, судові витрати по сплаті судового збору підлягають до задоволення частково у розмірі 50% від суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2022 року у справі № 951/408/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати постанову серії БАБ №705341 від 30 червня 2022 року у частині, яка стосується визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ст.125 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП (в частині порушення правил користування ременями безпеки) та ст.125 КУпАП (в частині наявності аптечки і вогнегасника встановленого зразка) на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (КОД , адреса: вул. Валова,11, м. Тернопіль) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 248,10 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року