Справа № 300/352/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2022 р. справа № 300/352/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в «Союзкалмводстрой» з 18.11.1981 по 28.06.1982 та в Об`єднаному автотранспортному підприємстві з 01.05.1992 по 07.01.1996; зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача роботу в «Союзкалмводстрой» з 18.11.1981 по 28.06.1982 та в Об`єднаному автотранспортному підприємстві з 01.05.1992 по 07.01.1996, а також військову службу у Збройних Силах з 12.11.1979 по 12.11.1981.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в «Союзкалмводстрой» з 18.11.1981 по 28.06.1982, в Об`єднаному автотранспортному підприємстві з 01.05.1992 по 07.01.1996 та військову службу у Збройних Силах з 12.11.1979 по 12.11.1981. Зауважує, що покликання відповідача на той факт, що у трудовій книжці не читається печатка при звільненні з «Союзкалмводстрой» та з Об`єднаного автотранспортного підприємства не можуть прийматися до уваги, оскільки вказані помилки не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти позивача на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним стажу, а відмова пенсійного органу в зарахуванні спірного періоду порушує принцип рівності перед законом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 21 рік, до стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 18.11.1981 по 28.06.1982, оскільки запис про звільнення з роботи завірений нечітким відбитком печатки, який неможливо ідентифікувати; з 01.05.1992 по 07.01.1996, оскільки дата прийняття на роботу містить виправлення і відтиск печатки, якою завірений запис про звільнення з роботи, є нечітким та непридатним до читання. Також зазначає, що інших документів, які б підтверджували спірні періоди роботи позивачем не надано (а.с.23).

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Як зазначають сторони, 25.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 01.11.2021 за №02900-0213-8/40628 повідомило позивача про рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 28.10.2021. Зазначено, що страховий стаж позивача складає 21 рік. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.11.1981 по 28.06.1982 у зв`язку із тим, що запис про звільнення з роботи завірений печаткою непридатною для читання, а також з 01.05.1992 по 03.01.1996, оскільки дата прийняття на роботу містить виправлення та печатка, якою завірений запис про звільнення з роботи є непридатною для читання (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі також - Закон №1058-ІV).

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 2, 3 зазначеного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів,

виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також - Інструкція №58).

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (надалі також - Інструкція №162).

У пункті 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний".

Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162.

У відповідності до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Суд звертає увагу, що і за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як слідує із записів №1, 2 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 08.02.1982 (а.с.7) позивач:

- 18.11.1981 прийнятий на роботу в ПМК 7 «Союзкалмводстрой», наказ №146-Л від 18.11.1981,

- 28.06.1982 звільнений з роботи за власним бажанням згідно статті 31 КЗпП РФСР, наказ №130-Л від 28.06.1982.

Вказані записи трудової книжки містяться на аркуші 3 трудової книжки "Відомості про роботу", при цьому міститься відбиток печатки та підпис.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції №162, запис в трудовій книжці про роботу позивача в період з 18.11.1981 по 28.06.1982 у ПМК 7 «Союзкалмводстрой» відповідає вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містить чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства.

Згідно запису №11 трудової книжки, що міститься на аркуші 9 трудової книжки, позивач 01.05.1992 прийнятий на роботу до Спілки селян трактористом (рішення спілки селян від 01.05.1992, протокол №3) (а.с.8). При цьому, у даті прийняття на роботу « 01.05.1992» міститься незначне виправлення у році прийняття на роботу, а саме в цифрі « 9». Разом з цим, дата рішення про прийняття на роботу містить чітко і без виправлень рік прийняття рішення, а саме - 1992. Також міститься відбиток печатки та підпис голови Спілки селян.

На аркуші 9 трудової книжки міститься запис №12 про звільнення позивача з зазначеного підприємства 07.01.1996 у зв`язку із ліквідацією Спілки (рішення загальних зборів від 07.01.1996, протокол №7) (а.с.8). Міститься відбиток печатки та підпис голови Спілки селян.

Крім того, згідно довідки від 03.01.1996 за №4 позивач у період з 01.05.1992 по 07.01.1996 працював трактористом у спілці селян «Золотий колос» села Цуцилів (а.с.12).

На переконання суду, період роботи позивача з 01.05.1992 по 07.01.1996 на посаді тракториста у спілці селян «Золотий Колос», відповідно до записів №11, 12 трудової книжки повинен бути зарахований до страхового стажу позивача, позаяк несуттєві недоліки у записах трудової книжки не є підставою для неврахування відповідного стажу у цьому випадку.

Суд звертає увагу, що у записі №11 трудової книжки чітко зазначено, що позивач прийнятий на роботу саме 01.05.1992 на підставі рішення правління Спілки селян.

Також, суд враховує, що ОСОБА_1 в підтвердження роботи у спірний період надав довідку №4 від 03.01.1996.

Судом встановлено, що дійсно записи №2 та 12 трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з роботи завірені печатками підприємства та спілки селян відбиток яких не ідентифікується.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що нечіткість відтиску печатки при завіренні запису про звільнення працівника, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для незарахування до стажу роботи працівника.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17 .

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а .

Тому, твердження відповідача про наявність таких недоліків як підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач просив зарахувати до загального стажу період роботи з 01.05.1992 по 07.01.1996 в Об`єднаному автотранспортному підприємстві, однак у вказаний період згідно записів трудової книжки №11,12 позивач працював у спілці селян «Золотий колос». А в Об`єднаному автотранспортному підприємстві ОСОБА_1 працював у період з 19.06.1987 по 20.09.1990, що підтверджується записами №9,10 трудової книжки позивача (а.с.7 зворот).

Щодо зарахування до стажу роботи позивача служби в рядах радянської армії з 12.11.1979 по 12.11.1981, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «в» абзацу 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На період проходження позивачем військової служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590.

Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 12.11.1979 по 12.11.1981 проходив військову у службу у рядах Радянської армії (а.с.13).

Крім того, у трудовій книжці позивача наявний запис службу в рядах радянської армії до вступу в ПМК 7 об`єднання «Союзкалмводстрой». Вказане також підтверджується довідкою Надвірнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.11.2021 за №2499 (а.с.11).

Тому ОСОБА_1 має право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Однак, згідно розрахунку стажу роботи позивача, цей період органом пенсійного фонду не був зарахований до його загального страхового стажу (а.с.34).

У відзиві на позов відповідач щодо зарахування періоду проходження військової служби до загального стажу роботи ОСОБА_1 не заперечував.

Отже, період проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 12.11.1981 підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 18.11.1981 по 28.06.1982, з 01.05.1992 по 07.01.1996 та періоду проходження військової служби з 12.11.1979 по 12.11.1981, суд зазначає наступне.

Як слідує зі змісту відзиву на позов, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не відмовляло позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тільки повідомило його листом від 01.11.2021 за №0900-0213-8/40628 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відтак, у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 694,68 грн. (70% задоволених позовних вимог).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) періоди роботи з 18.11.1981 по 28.06.1982 в ПМК 7 «Союзкалмводстрой», з 01.05.1992 по 07.01.1996 у Спілці селян «Золотий колос» та період проходження строкової військової служби з 12.11.1979 по 12.11.1981.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () сплачений судовий збір в розмірі 694,68 грн. (шістсот дев`яносто чотири гривні 68 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.