Справа № 380/9852/21
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №380/9852/21

адміністративне провадження № К/990/19567/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року (судді: Гінда О.М., Большакова О.О., Ніколін В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Львівській області про стягнення недоплаченого середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

17 червня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області (далі - відповідач), в якому просив стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області на його користь недоплачений середній заробіток за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 469609,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 23 жовтня 2014 року №405 о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 02 березня 2015 року №28 к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року. Зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та фактично нарахованих коштів ОСОБА_1 за місцем праці за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Позивач уважає, що відповідачем неправильно визначено розмір належного до виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не погоджуючись з проведеним відповідачем розрахунком середнього заробітку, просить стягнути недоплачений середній заробіток за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 55702,16 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням суду у справі №813/1645/15 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та фактично нарахованих коштів ОСОБА_1 за місцем праці за період з 03 березня 2015 року, а не з 01 травня 2016 року як здійснив відповідач, тому суд дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 із Державної екологічної інспекції у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року. Таким чином, на користь позивача з Державної екологічної інспекції у Львівській області належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2015 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 55702,16 грн (174,34 грн х 187 робочі дні 2015 року) + (217,93 грн х 106 робочих днів 2016 року). Також суд першої інстанції указав на те, що обчислення середнього заробітку за спірний період проводиться з урахуванням коефіцієнта підвищення посадового окладу, що становить у 2015 році 1,25.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 380/9852/21 в частині стягнення з Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений середній заробіток за час за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 55702,16 грн з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів скасувати та ухвалено у цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 380/9852/21 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту своїх прав шляхом подання позову про стягнення заборгованості з Державної екологічної інспекції у Львівській області на його користь недоплаченого середнього заробітку за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 469609,66 грн, яка виникла у зв`язку рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, які вчинені (не вчинені), на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15, яке набрало законної сили. Оскільки, спірні правовідносини між сторонами були вирішені судом, крім цього вже перейшли до стадії виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції уважав неможливим задоволення позовних вимог у цій справі.

Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування

У касаційній скарзі ОСОБА_1 указує на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та викласти абзац другий резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у цій справі у такій редакції: «Стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений середній заробіток за період з 03 березня 2015 ркоу по 20 листопада 2020 року у розмірі 469 606,48 грн. В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у цій справі залишити без змін.

Підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року є пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

На обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції повинен був розглянути цю справу та застосувати частину другу статті 235 КЗпП України із врахуванням висновків Верховного Суду викладених у постановах Верховного Суду, а саме: у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №826/808/16, у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року по справі №817/893/17.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ОСОБА_1 зазначає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду у правовідносинах щодо застосування судового контролю виконання рішень, передбаченого статтями 382,383 КАС України на правовідносини в частині стягнення середнього заробітку у випадку, коли суд був позбавлений можливості встановити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не вказав його чіткого розміру у рішенні, а лише зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити такий. Позивач уважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо його права у разі незгоди із проведеним розрахунком звернутися з позовом до суду.

Позиція інших учасників справи

Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він просить залишити без задоволення касаційну скаргу позивача, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25 жовтня 2022 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Наказом Державної екологічної інспекції України від 12 березня 2012 року №47-о позивача призначено на посаду першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 23 жовтня 2014 року №405-о позивача звільнено з посади першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області, у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Наказом Державної екологічної інспекції у Львівській області № 28-к від 02 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області, першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі № 813/1645/15, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, визнано протиправними та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 23 жовтня 2014 року №405-о та наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 02 березня 2015 року №28-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року.

Зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та фактично нарахованих коштів ОСОБА_1 за місцем праці за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання.

Наказом Державної екологічної інспекції України від 07 квітня 2021 року №40-тр/р скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 23 жовтня 2014 року №405-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15, відповідач 14 травня 2021 року виплатив ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 379269,11 грн, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

На звернення позивача відповідач надав відповідь № 14-2882 від 28 травня 2021 року з якої слідує, що Державною екологічною інспекцією у Львівській області здійснено розрахунок середнього заробітку починаючи з 01 травня 2016 року на підставі абзацу 7.8 пункту 2 Порядку № 100, відповідно до яких у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства, період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Підставою для звернення до суду у розглядуваних спірних правовідносинах, є незгода позивача з діями відповідача щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Нормативне врегулювання

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Оцінка Верховного Суду

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 23 жовтня 2014 року №405 о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 02 березня 2015 року №28 к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області з 03 березня 2015 року. Зобов`язано Державну екологічну інспекцію у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства та фактично нарахованих коштів ОСОБА_1 за місцем праці за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції у Львівській області першого заступника головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Львівської області та стягнення середнього заробітку за один місяць звернуто до негайного виконання. В задоволенні інших вимог відмовлено.

З матеріалів цієї справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Львівського окружного адміністративного суду з вимогами про стягнення з Державної екологічної інспекції у Львівській області на його користь недоплачений середній заробіток за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року у розмірі 469609,66 грн.

Тобто, позовні вимоги, які заявлені позивачем у цій справі щодо стягнення недоплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 20 листопада 2020 року були предметом судового розгляду у справі №813/1645/15, в якій прийнято відповідні судові рішення, що набрали законної сили.

Фактично звернення позивача до суду у цій справі обумовлено невиконанням рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15, яке набрала законної сили.

Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" йдеться про те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та 16 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Верховний Суд звертає увагу, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачами на виконання судового рішення у справі № 640/408/20, позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий адміністративний позов.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15, від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а, від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16, від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №802/1933/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі №640/15623/19.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що предмет спору у цій справі спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №813/1645/15, в частині нарахування та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Враховуючи те, що статтями 353 та 354 КАС Україні передбачено виключні випадки, коли суд касаційної інстанції може вийти за межі касаційної скарги, Верховний Суд, дійшов висновку про залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді: Л.О. Єресько

В.М. Соколов