Справа № 380/5318/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/5318/22 пров. № А/857/11994/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2022р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (суддя суду І інстанції: Клименко О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 29.07.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 29.07.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.03.2022р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Рітейл менеджмент системс» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати прийняті відповідачем Київською митницею рішення № UA100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р., картку відмови № UA100340/2022/000002 від 19.01.2022р. в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6833 грн. 88 коп. та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.1-26).

Розгляд цієї справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.74 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані прийняті відповідачем Київською митницею рішення № UA100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р., картку відмови № UA100340/2022/000002 від 19.01.2022р. в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6833 грн. 88 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 8500 грн.; у стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовлено (а.с.165-175).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Київська митниця, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.179-180).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору судом не враховані приписи ч.2 ст.58 Митного кодексу /МК/ України, відповідно до яких метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

При цьому, контролюючим органом, з посиланням на докази, було доведено, що позивачем не надано можливості впевнитись в достовірності заявлених відомостей, про що було зазначено в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Зокрема, митницею у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA 100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р. вказувалося на розбіжностях у поданих декларантом документах та про непідтвердження всіх складових митної вартості товарів.

Отже, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей що підтверджують відомості щодо ціни товарів, що була фактично сплачена, через що відповідно до ст.58 МК України з наданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості у відповідності з п.2.1 глави II Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., вказані джерела інформації, якими користувався митний орган при здійсненні коригування митної вартості товару, та іншу інформацію - рівень митної вартості товару згідно джерела інформації. При коригуванні митної вартості товару митницею був здійснений послідовний перехід від основного до резервного методу визначення митної вартості, про що зазначено у графі 33 винесеного рішення.

Вважає, що оскаржуване рішення містить необхідну інформацію, передбачену ч.2 ст.55 МК України та п.2.1 глави II вказаних Правил. Зокрема, у графі 33 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості», вказані обставини винесення рішення, причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) тощо.

Судом не враховано, що митниця має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав для сумніву в митній оцінці товару, який перемішується через митний кордон України, а саме: витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.

Отже, митний орган правомірно застосував резервний метод при визначенні митної вартості товарів, оскільки декларантом не надано всіх запитуваних документів, а в наданих документах відсутні відомості, шо підтверджують числові значення складових митної вартості, та наявні розбіжності у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

Стосовно визнання протиправним картки відмови у митному оформленні, то ця позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки картки відмови є похідною від прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості.

Позивачем ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.193-197).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 07.05.2021р. між нерезидентом «SIZ AGRO PLC» (продавець) та ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» (покупець) укладено договір № ЕТН-2021-10, відповідно до п.1 якого покупець зобов`язується приймати каву у визначеній кількості та здійснювати оплату за поставку. Продавець здійснює поставку кави та приймає оплату за поставку. Відповідно до п.13 цього договору «Спосіб оплати»: 100 % попередня оплата після надання оригіналів експортних документів від продавця покупцеві (а.с.31-33).

На підставі укладеного договору позивач ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» ввезло на митну територію України товар - кава зелена, несмажена з кофеїном, в первинній упаковці, для виробництва компонентів кавових напоїв і кави натуральної, смаженої в зернах, меленої, розчинної: Ethiopia Green Arabica Coffee Washed Sidamo UG, лот 010/0869/0103, упакована в 320 мішків по 60 кг; всього: 320 мішків; 19200 кг.

З метою митного оформлення вказаного товару представник декларанта (позивача) ТзОВ «Міжнародний брокерський центр» подав 13.01.2022р. митному органу митну декларацію № UА/100340/2022/509372, згідно якої митна вартість товару становить 52800 доларів США та визначена за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (а.с.29-30).

Разом з митною декларацією представник декларанта подав документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме:

договір (Agreement) № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р.;

комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р. (а.с.34);

пакувальний лист (Packing list) від 21.12.2021р. (а.с.35);

платіжне доручення в іноземній валюті № 4 від 11.06.2021р. (а.с.36);

платіжне доручення в іноземній валюті № 19 від 29.09.2021р. (а.с.37);

коносамент (Non-negotiable waybill) № MAEU 214361823 (а.с.38-39);

експорту митну декларацію (Ethiopian customs commission declaration) № 2021/ААК06/1/2342 (а.с.40-42);

міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 088192 (а.с.43);

сертифікат походження (Certificate of origin) № 2991 від 17.12.2021р. (а.с.44);

сертифікат якості (Quality certificate) від 21.12.2021р. (а.с.45);

довідку про гігієнічний стан (Health certificate) від 21.12.2021р. (а.с.46);

довідку про відсутність ГМО (Non-GMO statement) від 21.12.2021р. (а.с.47);

фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) № 167865 від 24.11.2021р. (а.с.48).

13.01.2022р. представник декларанта звернувся до митного органу із листом вих. № 1 від 13.01.2022р., у якому просив продовжити час митного оформлення митної декларації № UА/100340/2022/509372 згідно зі ст.255 МК України у зв`язку з поданням додаткових документів (а.с.52).

До цього листа представник декларанта долучив наступні документи:

лист-повідомлення про властивості товару (а.с.53);

платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 17.01.2022р. (а.с.54-55);

сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220 (а.с.56-57);

довідку на транспортні витрати від 03.01.2022р. (а.с.58);

прайс-лист (Price list) від 07.12.2021р. (а.с.59);

договір купівлі-продажу (зі змінами та доповненнями) (Sales contract agreement) (amended)) № NBE/21/12064 від 20.05.2021р. (а.с.60-61).

19.01.2022р. митний орган направив електронний запит (повідомлення) про необхідність надання додаткових документів, яким запропонував позивачу надати:

1) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

3) відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір, заявки тощо);

4) відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України та ст.9 Закону України № 1955-ІV від 01.07.2004р. «Про транспортно-експедиторську діяльність» документи (рахунки, накладні тощо), що є підтвердженням витрат експедитора, та видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади;

5) відповідно до п.8 ч.2 ст.53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також у запиті (повідомленні) зазначено про те, що відповідно до ч.6 ст.53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (а.с.50-51).

Листом вих. № 1 від 19.01.2022р. представник декларанта повідомив митний орган про те, що всі документи на вимогу митного органу були надані з митною декларацією № UА/100340/2022/509372; надати додаткові документи немає можливості; просив прийняти рішення без урахування десятиденного терміну (а.с.138).

19.01.2022р. Київська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 за шостим (резервним) методом визначення митної вартості.

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач зазначив, що на виконання положень ст.ст.52-55, 57, 58, 335 МК України, п.44.1 ст.44 Податкового кодексу /ПК/ України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за ЕМД № UА100340/2022/509372 від 13.01.2022р. встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки FOB-DJIBOUTI (Джибуті, Ефіопія). А саме, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено:

1) номер контракту № NВЕ/21/12064/SА1 від 07.05.2021р. вказаний в експортній митній декларації країни відправлення відрізняється від номеру контракту, наданому до митного оформлення № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р.;

2) дата інвойса № 0103/2021 від 16.11.2021р., вказаного в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від дати 21.12.2021 № 0103/2021, наданому до митного оформлення;

3) дата інвойса № 0103/2021 від 21.12.2021р. пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021р.;

4) дата коносамента № МАЕU 214361823 від 16.12.2021р. раніша за дату інвойса № 0103/2021 від 21.12.2021р., наданого до митного оформлення, тобто цей інвойс при завантажені на судно не надавався.

Відповідно до п.16 контракту № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р. страхування покладається на покупця. До митного оформлення відповідно до п.8 ч.2 ст.53 МК України не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також не надані документи, що підтверджують оплату транспортування.

Відповідно до частини 6 статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларанта ознайомлено з вимогами щодо надання додаткових документів шляхом надіслання електронного повідомлення 19.01.2022р. Листом від 19.01.2022р. декларант повідомив, що крім наданих документів, інші документи надаватись не будуть. Отже, враховуючи вищевикладене, та те що подані декларантом документи не містили належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, та надані не в повному обсязі, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ч.2 ст.58 МК України.

Митницею відмовлено декларанту у визнанні заявленої ним митної вартості у зв`язку з невиконанням вимог ч.6 ст.54 МК України. У зв`язку із вищевикладеним, посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст.57 МК України. Жодних вимог у порядку ч.6 ст.55 МК України від декларанта не надходило.

За результатами проведених консультацій встановлено, що другорядні методи визначення митної вартості 2а та 2б за ціною договору щодо ідентичних/подібних (аналогічних) товарів відповідно до статей 59, 60 МК України неможливо застосувати через відсутність у митниці інформації про митне оформлення ідентичних чи подібних товарів саме за ціною договору. При цьому декларантом під час проведення з ним консультацій, такої інформації також не надано, що виключає можливість застосування вказаних методів. Методи визначення митної вартості 2в та 2г на основі віднімання та додавання вартостей не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю у митниці відомостей про всі складові вартості виробництва товару та його доставки на митну територію України, що є необхідною умовою для використання таких методів. При цьому, за умовами ст.ст.62, 63 МК України така інформація надається декларантом або уповноваженою ним особою. До митного оформлення такої інформації надано не було. У митниці така інформація також відсутня. Під час проведення з декларантом консультацій, такої інформації не надано, а тому методи на основі віднімання чи додавання вартостей в цьому випадку не можуть бути застосовані. Натомість, у митного органу наявна інформація, що відповідає ч.2 ст.64 МК України та є підставою для застосування другорядного методу 2ґ резервного методу. Декларантом під час проведення з ним консультацій додаткової інформації для застосування резервного методу також не надано. Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно джерела інформації: товар № 1 5,56 USD/кг (МД № UА100130/2022/280219 від 18.01.2022р.) (а.с.62-63).

На підставі рішення про коригування митної вартості товарів відповідач 19.01.2022р. оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100340/2022/000002, якою повідомив позивача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: відповідно до вимог ст.256 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні за наявності обґрунтованих обставин. Згідно зі ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. В процесі митного оформлення було з`ясовано, що декларантом не подано документи для підтвердження митної вартості згідно зі ст.53 МК України, чим порушено вимоги ст.ст.52 та 53 МК України. Рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р. Також позивачу роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме подання нової митної декларації з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р.

Розглядуваний спір стосується правомірності рішень відповідача щодо відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також щодо коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тобто, представлені митному органу документи (в тому числі додатково надані) містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в МД.

Митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. За таких умов у відповідача були відсутніми будь-які підстави для витребовування додаткових документів, а в цілому для коригування митної вартості ввезеного товару.

Також на думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо визначення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не зазначено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у оскаржуваному рішенні; контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливості здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р. та картка відмови № UА100340/2022/000002 від 19.01.2022 в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті Київською митницею, є необґрунтованими та безпідставними.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Системний аналіз наведених вище норм МК України дозволяє зробити такі висновки:

основним методом визначення митної вартості товарів є метод «за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)»;

МК України визначає вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а також забороняє вимагати будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в ст.53 цього Кодексу;

митний орган має повноваження витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

МК України визначає чіткий перелік обставин, які зумовлюють виникнення обґрунтованого сумніву щодо визначеної декларантом митної вартості товару.

Отже, посадова особа митного органу для прийняття рішення про витребування в декларанта додаткових документів (з метою підтвердження заявленої митної вартості) зобов`язана встановити та чітко викласти обставини, які свідчать про:

обґрунтованість сумніву щодо вказаної декларантом митної вартості;

причини, що унеможливлюють перевірку заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів.

При цьому посадова особа повинна витребувати документи, що реально необхідні для перевірки «сумнівних» відомостей, а не вимагати в декларанта надання невичерпного переліку усіх можливих документів.

Основним способом реалізації повноважень митного органу в цій ситуації є процедура консультацій з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Поряд з цим, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов:

1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст.53 МК України;

2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості;

3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору);

4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, позивач визначив митну вартість товару за ціною договору - 52800 доларів США, яка зазначена у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) № 0103/2021 від 21.12.2021р.

На підтвердження заявленої митної вартості товару представник декларанта надав митному органу разом з митною декларацією документи, визначені ч.2 ст.53 МК України, а саме: договір (Agreement) № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р.; комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р.; пакувальний лист (Packing list) від 21.12.2021р.; платіжні доручення в іноземній валюті № 4 від 11.06.2021р., № 19 від 29.09.2021р.; коносамент (Non-negotiable waybill) № MAEU 214361823; експорту митну декларацію (Ethiopian customs commission declaration) № 2021/ААК06/1/2342; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 088192; сертифікат походження (Certificate of origin) № 2991 від 17.12.2021р.; сертифікат якості (Quality certificate) від 21.12.2021р.; довідку про гігієнічний стан (Health certificate) від 21.12.2021р.; довідку про відсутність ГМО (Non-GMO statement) від 21.12.2021р.; фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) № 167865 від 24.11.2021р.

Крім того, 13.01.2022р. представник декларанта звернувся до митного органу із листом вих. № 1 від 13.01.2022р., у якому просив продовжити час митного оформлення митної декларації № UА/100340/2022/509372 згідно зі ст.255 МК України у зв`язку з поданням додаткових документів, долучивши до цього листа наступні документи: лист-повідомлення про властивості товару; платіжне доручення в іноземній валюті № 1 від 17.01.2022р.; сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220; довідку на транспортні витрати від 03.01.2022р.; прайс-лист (Price list) від 07.12.2021р.; договір купівлі-продажу (зі змінами та доповненнями) (Sales contract agreement) (amended)) № NBE/21/12064 від 20.05.2021р.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією № UА100340/2022/509372 від 13.01.2022р., встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки FOB-DJIBOUTI (Джибуті, Ефіопія).

Стосовно зауважень відповідача до представлених декларантом документів колегія суддів враховує наступне.

Щодо висновку відповідача про те що «номер контракту № NВЕ/21/12064/SА1 від 07.05.2021р., вказаний в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від номеру контракту, наданому до митного оформлення № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р.», то згідно пояснень позивача в графі 28 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 вказано дані не договору, укладеного між ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» та нерезидентом «SIZ AGRO PLC» (Ефіопія), а номер документа № NВЕ/21/12064 від 20.05.2021р., який засвідчує реєстрацію договору № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р. в Національному банку Ефіопії.

Вказаний аргумент позивача відповідач не спростував.

В графі 2 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 зазначено експортером нерезидента «SIZ AGRO PLC» (Ефіопія); в графі 8 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 зазначено імпортером ТзОВ «Рітейл менеджмент системс»; в графі 38 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 визначена загальна вага нетто товару 19200 кг, що повністю відповідає даним, визначеним в пакувальному листі від 21.12.2021р.

Також в графі 42 експортної митної декларації № 2021/ААК06/1/2342 визначено загальну вартість товару в розмірі 52800 доларів США, що повністю відповідає відомостям щодо вартості товару, зазначеним у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р. Таким чином, ціна товару, зазначена у експортній митній декларації № 2021/ААК06/1/2342, відповідає ціні, яка вказана у комерційному інвойсі (рахунку-фактурі) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р., та становить 52800 доларів США.

Щодо висновків відповідача про те, що «дата інвойса № 0103/2021 від 16.11.2021р., вказаного в експортній митній декларації країни відправлення, відрізняється від дати 21.12.2021р. № 0103/2021, наданому до митного оформлення» та «дата інвойса № 0103/2021 від 21.12.2021р. пізніша за дату експортної митної декларації країни відправлення від 18.11.2021р.», то відповідно до пояснень позивача інвойс № 0103/2021 від 16.11.2021р., на який покликається відповідач, є окремим документом, який виписувався та надавався судноплавній лінії нерезидентом «SIZ AGRO PLC» (Ефіопія) виключно для оформлення коносаменту на перевезення товару.

Вказаний аргумент позивача відповідач не спростував.

Разом з цим, відповідно до вимог п.12 договору № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р., укладеного між ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» та нерезидентом «SIZ AGRO PLC» (Ефіопія), продавець повинен надати покупцю виключно комерційний інвойс (рахунок-фактуру). Вказана умова договору виконана продавцем, який надав ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» як покупцю комерційний інвойс (рахунок-фактуру) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р., що у подальшому був наданий ним митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Щодо висновку відповідача про те, що «дата коносамента № МАЕU 214361823 від 16.12.2021р. раніша за дату інвойса № 0103/2021 від 21.12.2021р., наданого до митного оформлення, тобто, цей інвойс при завантажені на судно не надавався», то згідно з поясненнями позивача для митного оформлення експорту товару в Ефіопії, оформлення коносаменту судноплавній лінії та митним органам Ефіопії надавався окремий документ - інвойс № 0103/2021 від 16.11.2021р. Цей окремий документ був виданий нерезидентом «SIZ AGRO PLC» (Ефіопія) виключно для оформлення коносаменту на перевезення товару.

Вказаний аргумент позивача відповідач не спростував.

При цьому, в позовній заяві позивач зазначає про те, що комерційний інвойс (рахунок-фактура) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р. був наданий йому продавцем після фактичного навантаження товару і оформлення коносаменту. Відтак, позивач не заперечує наявної різниці між датою оформлення коносаменту та датою оформлення комерційного інвойсу (рахунку-фактури), оскільки комерційний інвойс (рахунок-фактура) дійсно був виданий продавцем пізніше дати оформлення експорту товару.

Відповідно до п.12 договору № ЕТН-2021-10 від 07.05.2021р. продавець повинен надати покупцю, зокрема, такі документи: комерційний інвойс (рахунок-фактуру); коносамент. Вказана умова договору виконана продавцем, який надав ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» як покупцю коносамент (Non-negotiable waybill) № MAEU 214361823 від 16.12.2021р. та комерційний інвойс (рахунок-фактуру) (Commercial invoice) № 0103/2021 від 21.12.2021р. Натомість, відповідач не надав заперечень та доказів, які б вказували на те, що різниця в датах видачі коносамента та комерційного інвойсу відповідним чином вплинула на митну вартість декларованого позивачем товару.

Висновок відповідача про те, що до «митного оформлення відповідно до п.8 ч.2 ст.53 МК України не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування» є помилковим, оскільки разом з листом вих. № 1 від 13.01.2022р. представник декларанта надав митному органу сертифікат страхування (Certificate of insurance) № 220.

Також необґрунтованим є висновок відповідача про те, що «не надані документи, що підтверджують оплату транспортування», оскільки, як вказує позивач у позовній заяві, станом на дату подання митної декларації № UА/100340/2022/509372 від 13.01.2022р. ТзОВ «Рітейл менеджмент системс» не провело оплату за транспортування товару, через що документи, які підтверджують оплату транспортування товару, не могли бути надані позивачем з об`єктивних причин.

Водночас, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач разом з митною декларацією подав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, перелік яких визначений ч.2 ст.53 МК України, вніс до митної декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, чи ознаки підробки.

Надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів.

Однак з переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити недоліки наданих декларантом документів, що не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю, а також шляхи усунення таких недоліків.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що надані позивачем разом митною декларацією документи були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості декларованого товару за основним методом та давали відповідачу підстави для винесення рішення щодо визнання заявленої митної вартості такого товару.

Письмове рішення митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів застосування резервного методу та визначення митної вартості імпортованого товару обґрунтовано митним органом посиланням на митну декларацію № UА100130/2022/280219 від 18.01.2022р., відповідно до якої митна вартість товару № 1 становить 5,56 USD/кг.

В наведеній декларації митна вартість товару визначалась за 6 (резервним методом) При цьому відповідач не пояснив: чому як джерело інформації ним обрано саме цю митну декларацію; чому не обрано митні декларації, у яких здійснювалося митне оформлення за ціною договору (зокрема, чи були оформлені митницями України інші митниці декларації з таким кодом товару згідно УКТЗЕД та описом товару).

Таким чином, митний орган не навів жодних пояснень чи розрахунків щодо здійснених коригувань, а також детальної інформації про товари, які було використано як джерело інформації, про числові значення митної вартості таких товарів, умови поставки, країну походження, фактурну вартість, діапазон декларованих цін за ідентичні чи подібні товари тощо.

Зазначення лише номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, без будь-якого обґрунтування їх вибору, без пояснення критеріїв відбору, а також докладної інформації щодо номенклатури, характеристик товару, умов поставки тощо не підтверджує обґрунтованість визначеної відповідачем митної вартості товару та свідчить про свавільність оскарженого рішення.

Щодо митної декларації № UА100130/2022/280219 від 18.01.2022р., рівень митної вартості 5,56 USD/кг (для порівняння: задекларована позивачем ціна 2,75 USD/кг), яка була використана відповідачем для визначення митної вартості при прийнятті спірного рішення, то можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Разом з тим, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. по справі № 815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Враховуючи наведене, спірне рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, а відповідач не довів правомірності його в частині визначення митної вартості імпортованого товару.

Частиною першою ст.256 МК України передбачено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.256 МК України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Як встановив суд першої інстанції, підставою для оформлення відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100340/2022/000002 від 19.01.2022р. стало коригування Київською митницею митної вартості товару, заявленої декларантом у митній декларації № UА/100340/2022/509372 від 13.01.2022р.

Оскільки прийняте відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів № UА100340/2022/000002/2 від 19.01.2022р. судом визнано протиправним та скасовано, тому сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100340/2022/000002 від 19.01.2022р. також не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Переклад документів, викладених на іноземній мові, долучений до матеріалів справи; доводів щодо неправильності чи неточності такого сторонами не заявлено (а.с.84-115).

Оскільки апелянтом не наведено будь-яких заперечень стосовно проведеного судом розподілу судових витрат (включаючи витрати на правову допомогу), колегія суддів не убачає підстав для визнання такого помилковим чи неправильним.

В частині вирішення питання про розподіл судових витрат під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить з такого.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Із наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції від адвоката, в загальному розмірі 6000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

додаткова угода № 1 до договору № 04022022 від 04.02.2022р. про надання правової допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням «КСВ Лекс» (а.с.198);

акт № 2 від 04.10.2022р. прийому-передачі наданої правової допомоги по договору про надання правової допомоги № 04022022 від 04.02.2022р. (а.с.202);

платіжне доручення № 52739 від 07.10.2022р. про оплату юридичних послуг Адвокатському об`єднанню «КСВ Лекс» згідно рахунку № 104 від 04.10.2022р. в сумі 6000 грн. (а.с.206).

ордер серії АІ № 1285629 від 29.09.2022р. на надання правової допомоги та представництво інтересів, виданого адвокату Адвокатського об`єднання «КСВ Лекс» Кліменченку С.В. (зворот а.с.192).

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката саме в розглядуваній адміністративній справі № 380/5318/22 під час апеляційного розгляду.

Відсутність розрахунку погодинної вартості правової допомоги за сукупності представлених інших документів не спростовує висновків суду про підтвердження реального понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог та відхилення апеляційних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 3000 грн.

Також колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 3000 грн.

При цьому, до переліку виконаних робіт адвокатом включено підготовку відзиву на апеляційну скаргу та заяви про розподіл судових витрат, що слід вважати одним видом робіт, який стосується представництва інтересів позивача в апеляційному суді в рамках письмового провадження розгляду справи.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для суду апеляційної інстанції.

Окрім цього, за правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Київську митницю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2022р. в адміністративній справі № 380/5318/22 залишити без задоволення, а вказані рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Київську митницю.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл менеджмент системс» (юридична адреса: 79035, м.Львів, вул.Пасічна, буд.127; ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (юридична адреса: 03124, м.Київ, бульвар Гавела Вацлава, буд.8А; ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 28.10.2022р.