Справа № 420/12805/22
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф. розглянувши в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Громадянин Туреччини ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 04.07.2022 року про заборону в`їзду в Україну громадянину Туреччини ОСОБА_1 строком на п`ять років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позові зазначив, що 27.02.2022 року з наміром в`їхати на територію України у пункті пропуску «Вулканешти-Виноградівка» виїхав з території Молдови, а у наступному пункті пропуску пред`явив свій паспорт прикордонній службі України де і перетнув державний кордон України. 04.07.2022 року при проходженні паспортного контролю у пункті пропуску "Паланка" для виїзду з України в Молдову, прикордонною службою було повідомлено про порушення законодавства України, а саме щодо перетину кордону 27.02.2022р. поза пунктами пропуску, про що було складено протокол за ст. 204-1 КУпАП. Крім того, винесено постанову про заборону в`їзду в Україну строком на 5 років. Така постанова є протиправною, оскільки перетинав державний кордон України в пункті пропуску, а ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачає відповідальність в разі незаконного перетину кордону поза пунктами пропуску. Крім того, позивач зазначив за таке порушення може бути застосовано заборону в`їзду на три роки, а не на п`ять.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що 04.07.2022 при перетині державного кордону у пішому порядку та під час вивчення паспортного документу позивача, посадовими особами ДПС України було встановлено відсутність відмітки про в в`їзд в Україну та додатково встановлено відсутність облікових записів в базі даних «Ризик» про в`їзд в Україну. ОСОБА_1 надав пояснення, що перетинав Державний кордон України на вхід через пункт пропуску «Вулканешти-Виноградівка» без проходження прикордонного контролю. У зв`язку з цим на позивача було складено протокол за ст. 204-1 КУпАП та винесено постанову про заборону в`їзду в Україну на п`ять років, що відповідає вимогам законодавства, оскільки позивач незаконно перетнув кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Позивач надав відповідь на відзив в якому виклав обставини зазначені у позовній заяві та наголосив про оскарження в апеляційному порядку постанови суду про накладення адміністративного стягнення за ст. 204-1 КУпАП.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, оцінивши надані письмові докази, враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, умови перетинання державного кордону визначені Законом України "Про прикордонний контроль" №17І0-VI (далі Закон №17І0-VI).

Частинами першою, третьою статті 6 вказаного Закону визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону, переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом,

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами.

Умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну визначені у статті 8 Закону №17І0-VI, відповідно до якої уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетин державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності у нього в`їздної візи; …

Статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. № 3773- VI передбачені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну серед яких - якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила, або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні.

Згідно з частиною третьою вказаної статті рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Відповідно до ч. 2 ст 14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Таким іноземцям та особам без громадянства органами охорони державного кордону забороняється в`їзд в Україну строком на п`ять років. Відомості про них в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України.

Відповідно до пункту 2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05 грудня 2011 року №946 (далі Інструкція №946) рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі, зокрема, якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну відповідно до ч. 2 ст. 14 і ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймається строком на п`ять років стосовно іноземців які незаконно перетнули державний кордон України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Постановою про заборону в`їзду в Україну від 04.07.2022 року, громадянину Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборонено в`їзд в Україну строком на п`ять років відповідно до ч.2 ст. 14 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підпункт в) пункт 2.1. розділ ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.02.2022 року перетнув державний кордон України.

Позивач цього не спростовує, зазначає про це у позові і стверджує, що зробив це через пункт пропуску «Вулканешти-Виноградівка» шляхом проходження прикордонного контролю здійсненого Державною прикордонною службою України в установленому порядку.

Суд критично відноситься до таких пояснень позивача і відхиляє їх, оскільки вони ні чим не підтверджуються і зазначає, що належним та допустимим доказом проходження такого контролю може бути закордонний паспорт позивача з відповідними відмітками у ньому про перетин кордонів, який може надати лише позивач.

Позивач не спростовує того факту, що у його закордонному паспорті відсутня відмітка прикордонної служби України про проходження прикордонного контролю 27.02.2022 року у пункті пропуску «Вулканешти-Виноградівка», але зазначає, що має відмітку у паспорті про перетин кордону цього ж дня з республіки Молдова. Позивач жодним чином не пояснює причини відсутності у його паспорті відмітки прикордонної служби України про в`їзд в Україну, не надає доказів вчинення яких-небудь дій щодо вимоги її поставити чи оскаржити дії посадових осіб під час проходження прикордонного контролю.

На думку суду, у разі проходження контролю у пункті пропуску прикордонної служби України, особа яка перетинає кордон має можливість отримавши паспорт та не відходячи від службової особи яка здійснює контроль та місця його проведення перевірити наявність відповідної відмітки про перетин кордону України. Відсутність такої відмітки дає підстави стверджувати, що особа прикордонний контроль у пункті пропуску не проходила.

Суд зазначає, що перетин державного кордону Республіки Молдова не є беззаперечним доказом перетину позивачем державного кордону України у пункті пропуску.

Зазначені позивачем обставини не підтверджуються і наданою ним копією паспорту, оскільки така відмітка в ньому відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач не надав суду доказів щодо підтвердження факту правомірного перетину кордону 27.02.2022 року, що і було виявлено Державною прикордонною службою України 04.07.2022 року при перетині ним кордону при виїзді з України.

Відповідно до Постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2022 року у справі № 495/4997/22 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено штраф.

Таким чином, факт незаконного перетину державного кордону позивачем при в`їзді на територію України повністю доведено.
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови позивач зазначає також про те, що строк заборони в разі доведення протиправності його дій повинен бути три роки, а не п`ять, а враховуючи приписи ст. 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» такі заходи можуть бути застосовані лише при вчиненні правопорушення у пункті пропуску.

Суд відхиляє такі обґрунтування позивача і зазначає, що у цій справі та при розгляді справи № 495/4997/22 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області встановлено, що ОСОБА_1 27.02.2022 року незаконно перетнув державний кордон України поза пунктом пропуску.

Наслідки вчинення таких дій передбачені ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме заборону в`їзду на п`ять років.

Щодо посилань позивача на те, що не вчиняв жодних порушень правил перетинання кордону при проходженні контролю в пункті пропуску, як того вимагає підпункт в) п. 2.1. розділу ІІ Інструкції №946 суд зазначає, що жодних розбіжностей між обґрунтовано застосованою ч.2 ст. 14 Закону № 3773-VI та вказаними положеннями Інструкції № 996 суд не вбачає, оскільки в пункті пропуску при перетині кордону, шляхом перевірки паспорту позивача було виявлено порушення ним допущене, а саме - незаконний перетин державного кордону України.

Крім того, зазначений п.2.1. Інструкції №996 має і інші підстави для прийняття органом охорони державного кордону рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну, а саме п.п. «д» - якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Суд зазначає, що пункт пропуску знаходиться в межах контрольованого прикордонного району де було виявлено порушення та затримано позивача під час проходження прикордонного контролю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про заборону в`їзду в Україну, громадянину Туреччини ОСОБА_1 від 04.07.2022 року є обґрунтованою та законною, повністю відповідає вимогам частини другої статті 2 КАСУ, оскільки прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачами доведено належними та допустимими доказами правомірность їх рішення.

Натомість, позивачем не було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ними спростовані.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог громадянина Туреччини ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 04.07.2022 року про заборону в`їзду в Україну відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.