Справа № 640/6445/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Київ № 640/6445/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 23.10.1994 по 25.08.1997 до трудового (страхового) стажу та у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.08.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 23.10.1990 по 25.08.1997 до трудового (страхового) стажу, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.08.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяви у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності на печатці Міжнародного фонду допомоги дітям «Надія» та ТОВ «АвтоДЕМ-стандарт», в яких позивач працював у періоди з 23.10.1990 по 25.08.1997 та з 01.09.1997 по 15.10.1997, проставленій в трудовій книжці позивача, ідентифікаційного коду підприємств, а також відсутності відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб про Міжнародний фонд допомоги дітям «Надія» та відомостей про надходження коштів щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Ухвалою суду від 15.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/6445/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

20.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач двічі звертався до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві із заявами, у відповідь на які позивача повідомлено про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб відомостей щодо Міжнародного фонду допомоги дітям «Надія», а також щодо ненадходження коштів по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України. Крім того, зазначено про відсутність підстав для здійснення зарахування трудового (страхового) стажу у періоди з 23.10.1990 по 25.08.1997 та з 01.09.1997 по 15.10.1997 через відсутність на печатках установ, в яких працював позивач у вказані періоди, ідентифікаційного коду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданим Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 20.08.1998.

Відповідно до довідки МСЕК серія АВ № 0998727 від 22.08.2019 позивачу при первинному огляді встановлена друга група інвалідності.

03.09.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення пенсії по інвалідності.

Листом від 17.12.2019 № 304374/03 відповідач повідомив позивача про відмову у зарахуванні трудового (страхового) стажу роботи в Міжнародному фонді допомоги дітям «Надія» у період з 23.10.1990 по 25.08.1997 та ТОВ «АвтоДЕМ-стандарт» у період з 01.09.1997 по 15.10.1997. Як вбачається з листа, фактичною підставою для відмови стала відсутність в трудовій книжці позивача на печатках зазначених юридичних осіб ідентифікаційного коду.

У відповідь на повторне звернення, яким позивач долучив додаткові документи, відповідач листом від 22.09.2020 № 21561-22077/М-02/8-2600/20 відмовив позивачу у зарахуванні періоду роботи з 23.10.1990 по 25.08.1997 у Міжнародному фонді допомоги дітям «Надія» у зв`язку з відсутністю даних про реєстрацію даної установи в єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб та ненадходженням коштів щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Позивача також повідомлено, що зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу можливе після надання уточнюючої довідки, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058-IV) визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

У свою чергу, згідно абзацу першого частини першої статті 26 зазначеного Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Аналогічна норма закріплена і у пункті 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача на підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 у період з 23.10.1990 по 25.08.1997 у Міжнародному фонді допомоги дітям «Надія» надсилались адвокатські запити до державних органів.

Листами Головного управління статистики у м. Києві від 09.12.2020 № 03.1-21/3578-20 та Державного архіву м. Києва від 11.12.2020 № 068/02-12/2402 представника позивача повідомлено про неможливість надати довідку, оскільки до архівних відділів районних в місті Києві державних адміністрації документів з особового складу Міжнародного фонду допомоги дітям «Надія» не надходило, відомостей в базі Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) по місту Києву щодо запитуваного фонду не значиться.

Відповідно до пункту 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі по тексту - Порядок № 637) у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.05.2021 у справі № 229/2330/17, від 10.10.2019 у справі № 234/4585/17, від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 № 58 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі по тексту - Постанова № 301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться записи № 5 про призначення 23.10.1990 на посаду та № 6 про звільнення 25.08.1997 з посади інструктора ЛФК Міжнародного фонду допомоги дітям з відхиленнями в розвитку «Надія», а також № 7 про прийняття на посаду та № 8 про звільнення з посади продавця - консультанта товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоДЕМ-стандарт» із зазначенням реквізитів наказів. Записи № 5 - 8 засвідчені печатками установ, на яких відсутні коди ЄДРПОУ або ідентифікаційні коди підприємств.

Водночас відсутність на печатці установи коду ЄДРПОУ або ідентифікаційного коду не робить засвідчений ним запис неправдивим.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17.

Суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії (пункт 29).

Суд зауважує, що відповідачем не заперечувалась достовірність записів у трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності відповідних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, відмову відповідача щодо зарахування періоду роботи в Міжнародному фонді допомоги дітям «Надія» з 23.10.1990 по 25.08.1997 та в ТОВ «АвтоДЕМ-стандарт» з 01.09.1997 по 15.10.1997 з підстав відсутності на печатці установи ідентифікаційного коду та необхідності надання позивачем уточнюючої довідки, суд оцінює критично.

Щодо відмови відповідача у зарахуванні трудового (страхового) стажу з підстав несплати роботодавцем страхових внесків за позивача суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначені, зокрема, наступні терміни:

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше;

надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Поняття страхового стажу наведено і в частині першій статті 24 Закону № 1058-IV.

Цією ж статтею Закону № 1058-IV передбачено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (частини п`ята, шоста статті 20 Закону № 1058-IV).

У відповідності до частини десятої статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

За приписами статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків покладена на страхувальника, який зобов`язаний здійснювати нарахування із заробітної плати працівника.

Таким чином, законодавець не встановлює обов`язку працівника здійснювати контроль за обчисленням та сплатою роботодавцем страхових внесків. Крім цього, порушення страхувальником вимог законодавства щодо сплати страхових внесків тягне негативні наслідки, передбачені законодавством, лише щодо самого страхувальника та не може породжувати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до трудового (страхового) стажу періоду виконуваної особою роботи, підтвердженої, в тому числі, трудовою книжкою.

Верховний Суд зазначив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Відтак, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту (постанови від 27.05.2021 у справі № 343/659/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 25.04.2018 у справі № 490/12392/16-а).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до трудового (страхового) стажу.

Статтею 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, зокрема, призначення пенсії по інвалідності, що здійснюється з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

З наявних у справі матеріалів встановлено, що призначення ІІ групи інвалідності позивачеві здійснено на підставі довідки МСЕК серія АВ № 0998727 від 22.08.2019, а заяву щодо призначення пенсії по інвалідності подано позивачем 03.09.2019, тобто в межах визначеного Законом № 1058-IV строку.

Щодо аргументів відповідача про пропуск позивачем строків звернення з даним позовом до суду, суд зазначає таке.

Частинами першою, другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України закріплено можливість встановлення іншими законами строків звернення до адміністративного суду.

Статтею 46 Закону № 1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначеної статті дає підстави для висновку про наявність двох строкових обмежень стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувача нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18:

«(62) пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

(64) У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону №1058-ІV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

(65) Аналіз зазначених положень статті 46 Закону №1058-ІV свідчить про те, що в Україні не існувала та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримала з вини держави в особі її компетентних органів.

(66) Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон № 1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

(67) Велика Палата Верховного Суду наголошує, що при первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону №1058-IV».

Суд звертає увагу, що позивач є особою з інвалідністю, після отримання відмови відповідача від 17.12.2019 № 304374/03 та від 22.09.2020 звернувся за професійною правничою допомогою та намагався отримати інформацію від державних органів, зокрема, від Міністерства юстиції України, Державного архіву м. Києва, Головного управління статистики м. Києва щодо Міжнародного фонду "Надія", тобто, вчинялись всі належні від нього дії.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем строки звернення до суду з даним позовом не пропущено.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та те, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 72 - 77, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 251, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний номер 42098368) у зарахуванні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) періоду роботи з 23.10.1990 по 25.08.1997 до трудового (страхового) стажу та у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.08.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний номер 42098368) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) період роботи з 23.10.1990 по 25.08.1997 до трудового (страхового) стажу, призначити та виплачувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.08.2019.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко