Справа № 640/33237/21
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року м. Київ № 640/33237/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи за період з 2014 по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію компенсації за невикористану соціальну додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи за період з 2014 по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері особи з інвалідністю підгрупи АІ, передбаченої статтею 19 Закону України «Про відпустки».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

18 січня 2022 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) Окружного адміністративного суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідачем заперечено у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до частини сімнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частиною першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами. Частиною вісімнадцять статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення не більш, як на 10 календарних днів. Водночас, частиною дев`ятнадцятою цієї статті визначено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю і пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, припиняється.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до копії посвідчення, виданого Ірпінським УПСЗН, серії НОМЕР_4 від 13.06.2007 ОСОБА_1 є матір`ю особи з інвалідністю.

Відповідно до витягу з наказу Командира 31 окремого полку зв`язку та радіотехнічного забезпечення повітряного командування «Центр» Повітряних сил Збройних сил України від 14.06.2021 №17-РС (по особовому складу) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) прапорщика ОСОБА_1 , техніка відділення експлуатації телекомунікаційного обладнання центру інформаційних систем батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.06.2021 №128 прапорщика ОСОБА_2 , техніка відділення експлуатації телекомунікаційного обладнання центру інформаційних систем батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_2 повітряного командування «Центр» Повітряних ил Збройних Сил України від 14 червня 2021 року №17-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Деснянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Києва.

Відповідно до грошового атестату №17 від 16.07.2021 ОСОБА_1 виплачено:

посадовий оклад - 3 260,00 грн;

надбавка за вислугу років (50%) - 1 824,33 грн;

НОПС - 3 557,44 грн;

премія (95%) - 2 684,06 грн;

таємність (10%) - 282,53 грн;

грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік (наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 26.06.2021 №128);

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік (наказ начальника в/ч НОМЕР_2 від 26.06.2021 №128);

одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби - 173 034,38 грн;

індексацію грошового забезпечення до 26.06.2021 включно - 360,02 грн.

30 серпня 2021 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій просив:

« 1. Надати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері особи з інвалідністю підгрупи АІ групи з 2014 року по 2021 рік передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини.

2. Надати інформаційну довідку щодо належної виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи з2014 по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

3. Надати довідку про невикористання додаткової відпустки, як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи з 2014 року по 2021 рік.

4. Надати накази про використання ОСОБА_1 додаткової відпустки з 2008 по 2014 рік.»

Листом від 23.09.2021 №435 військова частина НОМЕР_2 повідомила, що у зв`язку із відсутністю механізму нарахування та бюджетних асигнувань неможливо виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи з 2014 по 2021 рік, а також у зв`язку з вказаними обставинами неможливо надати довідку.

23 вересня 2021 року військова частина НОМЕР_2 видала довідку №436 щодо невикористання ОСОБА_1 додаткової відпустки, як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи з 2014 року по 2021 рік на підставі ч.ч. 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як матері особи з інвалідністю підгрупи АІ групи з 2014 року по 2021 рік передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

При цьому, у частині першій статті 68 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правовідносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України врегульовано Законом України від 25.03.92 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі -Закон №2232-XII).

Відповідно до частин першої, четвертої та тринадцятої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, військова служба є особливим видом публічної служби, а тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців.

Статтями 1 та 2 Закону України від 20.12.91 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини восьмої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 15.11.96 №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16 1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18 1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

В силу частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 182-1 КЗпП України, відповідно до якої додатково встановлено, що зазначена відпустка надається понад щорічні відпустки, передбачені статтями 75 і 76 цього Кодексу, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переноситься на інший період або продовжується у порядку, визначеному статтею 80 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", статті 2 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", статті 6 Сімейного Кодексу України дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно із законом, застосованого до неї, вона не набуває прав повнолітньої особи раніше.

В нормах Кодексу адміністративного судочинства України, що набрали чинності 15 грудня 2017 року, вперше закріплено, зокрема, такі нові юридичні категорії, як "типова справа" і "зразкова справа", а також особливості провадження у типових та зразкових справах. Термін "зразкова адміністративна справа" є новелою КАС України.

Типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги. Верховний Суд розглядає таку категорію справ як суд першої інстанції за поданням одного або декількох адміністративних судів, у провадженні якого перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення.

В основу механізму зразкових та типових справ в адміністративному судочинстві покладено інститут пілотних рішень, які виносить Європейський суд з прав людини.

За своєю сутністю пілотні рішення Європейського суду з прав людини являють собою вказівки державним органам на існування системної проблеми, яка стосується великої кількості осіб, та рекомендації щодо усунення виявлених порушень. Шляхом впровадження інституту пілотних рішень було розв`язано одразу два завдання: по-перше, впроваджено інститут, спрямований на вирішення багаторазово повторюваних проблем; по-друге, даний механізм сприяв вирішенню справ, що випливають зі стійкого системного неправильного функціонування адміністративних і правозастосовних органів правової системи держави.

Ведення таких понять, як типова та зразкова справи, є важливим кроком для впровадження судового прецеденту в Україні. Сам факт визнання за Верховним Судом права на створення судового прецеденту є кроком вперед на шляху розвитку України як соціальної, правової держави насамперед тому, що відбувається зміна сприйняття права та судової практики у суспільстві. Судові рішення у зразкових справах набувають ознаки реального носія об`єктивної інформації та джерела права.

Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження №11-550заі19) дійшла наступного висновку:

"Водночас згідно із п. 17 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені ч. 1, 6 та 12 цієї статті (щорічні основні відпустки, канікулярні відпустки та відпустки, що надаються військовослужбовцям строкової військової служби), відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації/під час дії воєнного стану, відповідно до п. 19 ст. 10-1 того ж Закону, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Однак, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Однак, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".

Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, в тому числі на минулі роки, здійснюється відповідно до наказу Міністра оборони України від 7 червня 2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки Великої Палати Верховного Суду повністю спростовують підстави відмови, викладені у листі Військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2021 №435 про відмову у виплаті компенсації.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача, а отже, і наявність права на отримання компенсацію за дні невикористаної соціальної додаткової відпустки.

Від представника позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Розглядаючи вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Наведені норми передбачають можливість віднесення витрат до судових у разі, якщо такі безпосередньо пов`язані з розглядом справи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частини перша та друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Із матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Круглик Валерієм Володимировичем та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої доомоги від 30.08.2021 №30/08.

Із розрахунку акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 25.07.2022 вбачається виконання послуг на загальну суму 20 000,00 грн, що включає:

1) Написання та подання до військової частини НОМЕР_2 заяви про нарахування та виплату компенсації за додаткову невикористану відпустку за 2014-2021 рік (1 год) - 1 000,00 грн.

2) Написання та направлення до військової частини НОМЕР_2 адвокатського запиту про надання копій наказів про додаткову відпустку до 2014 року (1 год) - 1 000,00 грн.

3) Написання заяви про поновлення строку позовної давності від 17.01.2022 (3,0 год) - 3 000,00 грн.

4) Написання та подання позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва (із здійсненням математичного розрахунку компенсації) (5 год) - 5 000,00 грн.

5) Написання та подання відповіді на відзив на позовну заяву у справі (2 год) - 2 000,00 грн.

6) Написання та подання до Окружного адміністративного суду міста Києва заяви про стягнення витрат на правову допомогу (2 год) - 2 000,00 грн.

7) Написання та подання заяви про видачу рішення та виконавчих листі, отримання рішення суду та виконавчих листів та пред`явлення до виконання (2 год) - 2 000,00 грн.

8) Написання та подання заяви про розгляд справи в порядку ст. 258 КАС України (2 год) - 2 000,00 грн.

9) Забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення компенсації за додаткову невикористану відпустку та стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача в рамках виконавчого провадження (2 год) - 2 000,00 грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.07.2022 №8 підтверджується сплати 20 000,00 грн за договором №30/08 від 30.08.2021 р.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Оцінюючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд звертає увагу, що розподілу судових витрат підлягають лише ті витрати, що безпосередньо стосуються судової справи та її предмета.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані такі документи: позовна заява з додатками, всі копії документів завірені представником позивача з дотриманням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

В матеріалах справи наявна вкитанція до прибуткового касового ордера №8 від 25.07.2022 року (підстава: договір №30/08 від 30.08.2021), що підтверджує понесення ОСОБА_1 (позивачем) витрат в розмірі 20 000,00 грн. на оплату правових послуг адвоката.

Суд також враховує положення частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд з огляду на умови Договору про надання правової допомоги, зокрема, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в цій адміністративній справі витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору в підписаних на виконання договору документах.

При вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування на користь позивача витрат на оплату професійної правової допомоги, суд враховує висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі N 280/2635/20, відповідно до яких, однією з особливостей процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Щодо наявності опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.12.2020 у справі N 640/18402/19, звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Суд бере до уваги доводи відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу у відзиві, оскільки предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Оскільки, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера №8 від 25.07.2022 року у розмірі 20 000,00 грн. суд вважає не обґрунтованими та не співмірними зі складністю справи, тому приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про повернення витрат на правову допомогу розмірі 13 000,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу), які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

З огляду на надані суду документи, незначну складність адміністративної справи, обсяг та зміст позовної заяви, суд, зважаючи на задоволення позовних вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 13 000,00 грн.

За висновком суду, належною до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сумою судових витрат на професійну правничу допомогу є 13 000,00 гривень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. В матеріалах справи наявна квитанція про сплату №30687 від 15.11.2021 у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 1, 2, 9, 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3) щодо невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи за період з 2014 по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову компенсацію компенсації за невикористану соціальну додаткову відпустку відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» як матері особи з інвалідністю підгрупи А І групи за період з 2014 по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн (тринадцять тисяч гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 КАС України із урахуванням п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Я.І. Добрянська