Справа № 160/12912/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
ВСТАНОВИВ:
24.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому позивач, з урахуванням уточнень/зменшення вимог від 04.10.2022 року, просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 30.03.1996 по 29.03.1999, з 01.01.2004 по 15.10.2021 на посадах медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та періоду роботи з 20.10.2021 по 31.03.2022 на посаді сестри медичної кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 з 30.03.1996 по 29.03.1999, з 01.01.2004 по 15.10.2021 на посадах медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та період роботи з 20.10.2021 по 31.03.2022 на посаді сестри медичної кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради»;
- з 03 травня 2022 року призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії № 3030 від 03.05.2022 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 24.08.2022 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 26.08.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 26.08.2022 року витребувано у відповідача 1,2 додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача про призначення пенсії, разом із додатками;
- відомості/інформацію щодо підстав відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком, згідно її заяви від 03.05.2022 року;
- відомості/інформацію щодо підстав зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача;
- лист/відмову Пенсійного органу на звернення позивача та інші докази щодо суті спору.
19.09.2022 року відповідачем 2 суду подано відзив на позовну заяву позивача.
03.10.2022 року відповідачем 1 суду подано відзив на позовну заяву позивача, а також надано витребувані ухвалою суду додаткові докази по справі.
04.10.2022 року позивачем подана письмову відповідь на відзив, у якій позивач просить частину вимог залишити без розгляду, зокрема: залишити без розгляду у частині позовних вимог про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 по 29.03.1996, з 30.03.1999 по 31.12.2003 в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 по 29.03.1996, з 30.03.1999 по 31.12.2003.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 21.10.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.05.2023р. вона звернулась до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020.
Проте, рішенням відповідача 2 від 05.05.2022 року було повідомлено про о про відмову в призначенні пільгової пенсії відповідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з підстав відсутності необхідного пільгового стажу, та відповідно необхідного віку.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Вказують, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2.
Загальний страховий стаж позивача складає 46 років 07 місяців 27 днів, пільговий стаж становить 32 роки 03 місяці 05 днів.
З огляду на викладене, на думку відповідача 1, відсутні правові підстави для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Відповідач 2 вказує, що позивачу було правомірно та на законних підставах відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із недосягненням останньою пенсійного віку на дату звернення та недостатності пільгового стажу.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
Судом встановлено, що 03 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через відділ обслуговування громадян №16 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2.
До заяви про призначення пенсії були додані паспорт та РНКОПП, диплом НОМЕР_2 , свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 , трудова книжка НОМЕР_5 , довідка № 07 від 11.01.2022р., довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 08 від 11.01.2022р., наказ про результати атестації робочих місць № 57а від 07.06.1995р, наказ про результати атестації робочих місць № 145 від 05.06.2000р., наказ про результати атестації робочих місць № 181а від 04.06.2005р., заява про виплату пенсії або грошової допомог, заява про призначення/перерахунок пенсії, пам`ятка пенсіонеру.
«...Відповідно до пункту 2 частини 2 статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу (у жінок) не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половину стажу роботи із шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Страховий стаж особи з урахуванням кратності становить 46 років 07 місяців 27 днів.
Пільговий стаж становить 32 роки 03 місяці 05 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.
З огляду на вищезазначене, на дату звернення заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 55 років, тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно пункту 2 частини 2 статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє...».
У подальшому, з метою досудового врегулювання спору 12 липня 2022 року позивач звернулась до Пенсійного органу в із заявою щодо призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Заява була подана 12 липня 2022 року на електронну адресу відповідачів через офіційний сайт Пенсійного Фонду України.
Також, 12 липня 2022 року заява була відправлена поштою відповідачу 1 та відповідачу 2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
У цій заяві щодо призначення пенсії за віком відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року, поданій через портал електронних послуг Пенсійного фонду України та відправленій поштою, позивач просила:
Зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 періоди роботи: з 01.08.1989 по 02.01.1991 (1 рік 5 місяців 25 днів) на посаді медсестри лікувально-діагностичного відділення, з 26.01.1991 по 10.03.1994 (3 роки 1 місяць 15 днів) на посаді медичної сестри лікувально-діагностичного відділення, з 11.03.1994 по 15.01.2003 (8 років 10 місяців 5 днів) працювала на посаді медичної сестри лікувально-діагностичного відділення, з 16.01.2003 по 02.01.2006 (2 роки 11 місяців 17 днів) на посаді медичної сестри лікувально-діагностичного відділення, з 01.04.2021 по 15.10.2021 (0 років 6 місяців 15 днів) сестрою медичною приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР».
Зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 по 15.10.2021 на посаді медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та період роботи з 20.10.2021 по 31.03.2022 сестрою медичною кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради».
З 03 травня 2022 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
«...Питання щодо призначення пенсії відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць буде розглядатись за Вашим зверненням після досягнення 55 років...».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003р. (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Згідно з частиною 1статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991(далі - Закон №1788-XII від 05.11.1991р., у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р.) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015р. №213-VIII (далі - Закон №213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року набували право на пенсію по досягненню 53 років.
Закон №213-VIII від 02.03.2015 р. набув чинності з 01.04.2015 р.
Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003р. (станом на 01.04.2015р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-IV (в редакції, чинній з 02.03.2015р.) правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03.10.2017р. (далі - Закон №2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-IV від 09.07.2003р. доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом №2148-VIII від 03.10.2017р. у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003р., де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини 2статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII від 03.10.2017 р. наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 р.
Таким чином, з 01.10.2017 р. правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 р. та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 р.
Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020р. №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".
Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020р. стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 р. для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991року у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 р. у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 р., та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 р. у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Критерії законності рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень встановлені законодавцем у приписах частини 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на суб`єкта владних повноважень частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
З наведеного слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".
Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані Пенсійним органом у цьому випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.
Як встановлено судом, 03.05.2022р. позивач звернулась до Пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2. На момент звернення їй виповнилось 51 рік.
Пунктом б) статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020 встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Тобто, умовами для призначення пільгової пенсії є досягнення пенсійного віку 50 років, наявність страхового стажу 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, а також наявність результатів атестації робочих місць.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Також, згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як підтверджено матеріалами справи, повторно 12 липня 2022 року позивач звернулась до Пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії за віком, з метою досудового врегулювання спору.
У заяві щодо призначення пенсії відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, позивач також просила зарахувати у подвійному розмірі, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 року по 15.10.2021 року на посаді медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та період роботи з 20.10.2021 року по 31.03.2022 року сестрою медичною кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради».
Встановлено, що 08 серпня 2022 року за № 08/08-Г до відповідача 1 направлено адвокатський запит на надання документів та інформації, зокрема, витребувано виписку про періоди страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії за віком № 3030 від 03.05.2022 року. Окрім того в адвокатському запиті просили надати інформацію про те чи були зараховані ОСОБА_1 до загального стажу у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи з 01.08.1989 року по 15.10.2021 року на посаді медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу №2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та період роботи з 20.10.2021 року по 31.03.2022 року сестрою медичною кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради».
Так, згідно із довідкою № 07 від 11.01.2022 року, виданою КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», встановлено, що періоди, у період роботи, позивач працювала, зокрема:
з 01.08.1989 по 02.01.2006 р.р. на посаді медсестри лікувально-діагностичного відділення,
з 03.01.2006 по 31.03.2021 р.р. на посаді старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2,
з 01.04.2021 по 15.10.2021 р.р. сестрою медичною приймального відділення,
Згідно довідки № 211 від 11.07.2022, виданою КП «Криворізька центральна районна лікарня «Новопільської сільської ради», встановлено, що ОСОБА_1 у період роботи з 20.10.2021 року по 31.03.2022 року (0 років 5 місяців 12 днів) працювала сестрою медичною кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра».
Ця робота в інфекційному закладі, зараховується до стажу в подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказані записи/періоди роботи позивача здійснені у її трудовій книжці.
Суд звертає увагу на те, що записи в трудовій книжці ніким не оспорювались та в судовому порядку недійсними не визнавались.
На думку суду, трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, які підтверджують трудовий стаж на пільгових умовах за Списком №2 у спірний період.
Окрім цього, як уже було зазначено вище, позивачем, на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, надано довідки, згідно з якими підтверджено спірний стаж її роботи.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість підстав для неврахування Пенсійним органом спірного періоду роботи позивача
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Враховуючи положення ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до стажу її роботи у подвійному розмірі.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 року, починаючи з 03.05.2022 року, суд вважає за потрібне зазначити про таке.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
Отже, суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про вихід за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розгляну заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020, подану 03.05.2022р., з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні, оскільки це є необхідним для захисту права та інтересів позивача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що Пенсійним органом не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачу у призначенні їй пенсії за віком за Списком № 2, згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі її заяви про призначення пенсії № 3030 від 03.05.2022 року.
За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 372,15 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2, кожного окремо.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні у подвійному розмірі, згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи ОСОБА_1 з 30.03.1996 року по 29.03.1999 року, з 01.01.2004 року по 15.10.2021 року на посадах медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу №2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та періоду роботи з 20.10.2021 року по 31.03.2022 року на посаді сестри медичної кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі, згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 з 30.03.1996 року по 29.03.1999 року, з 01.01.2004 року по 15.10.2021 року на посадах медсестри лікувально-діагностичного відділення, старшої сестри медичної відділення легеневого туберкульозу № 2, сестри медичної приймального відділення в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» та період роботи з 20.10.2021 року по 31.03.2022 року на посаді сестри медичної кабінету профілактики та лікування хворих на ВІЛ-інфекцію (СНІД) кабінет «Довіра» в КП «Криворізька центральна прийомна лікарня» Нікопольської сільської ради».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, подану 03.05.2022 року за №3030, з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.10.2022 року.

Суддя В.В. Ільков