Справа № 160/4918/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №160/4918/20

адміністративне провадження № К/990/28923/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м.Києві про скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м.Києві (далі - ГУ НП у м.Києві), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 13 березня 2020 року №435 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУ НП у м. Києві; визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у м.Києві від 31 березня 2020 року №284 о/с щодо особового складу в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м. Києві; поновити його на займаній посаді з 01 квітня 2020 року та стягнути з ГУ НП в м. Києві на користь його грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в позові відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано наказ Національної поліції України від 13 березня 2020 року №435 про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУ НП у м. Києві та наказ ГУ НП у м. Києві від 31 березня 2020 року №284 о/с щодо особового складу в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 - старшого оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м.Києві. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого 2-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ НП у м.Києві з 01 квітня 2020 року. Стягнуто з ГУ НП в м.Києві на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 01 квітня 2020 року у сумі 328431,44 грн, з проведенням обов`язкових відрахувань податків і зборів.

21 жовтня 2022 року ГУ НП у м.Києві подала касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник просить переглянути і скасувати рішення суду апеляційної інстанції та відмовити в позові.

Предметом спору є правомірність наказів про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та поновлення на посаді.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, судом касаційної інстанції не встановлено.

У касаційній скарзі заявник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для нього виняткове значення та суспільний інтерес.

Верховний Суд відхиляє такі аргументи, так як ГУ НП у м.Києві лише формально послалося на ці категорії, проте не зазначило новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а аргументи заявника надалі зводяться виключно до неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які він не виклав у взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальні ознаки, характерні саме для неї.

Верховний Суд також не бере до уваги доводи відповідача про те, що справа становить суспільний інтерес справи, оскільки наявність «суспільного інтересу» як обставина, яка може слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, оцінюється за кількісними та якісними критеріями як-от: суспільна значущість, тобто вплив на права не окремої людини, а спільноти індивідуумів, які можуть стверджувати, що мають охоронюваний законом інтерес щодо предмета спору (кількісний критерій); інтенсивність втручання в сферу реалізації законного інтересу, тобто встановлення певних обтяжень для групи осіб майнового чи немайнового характеру, пов`язаних із предметом позову, та, переважно, але не винятково, триваючий характер дії таких обтяжень або обмежень у реалізації прав щодо певного суспільного блага (якісний критерій). Водночас аналіз мотивів касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не свідчить про наявність підстав для відкриття провадження у справі за підпунктом «в» частини п`ятої статті 328КАС України, так як заявником не наведено вмотивованих аргументів, що дозволили стверджувати, що формування Верховним Судом висновку щодо застосування певних норм у цій справі, буде мати вплив на права та інтереси спільноти з метою реалізації їхніх прав щодо певного суспільного блага.

Інші аргументи скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки заявник, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, не вказав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

За таких обставин суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції у м.Києві на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у м.Києві про скасування наказу, поновлення на посаді відмовити.

2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

В.Е. Мацедонська