Справа № 320/9041/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року № 320/9041/22

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Марича Є.В.,

при секретарі судового засідання - Партем І.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасуння постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач, Фастівський ВДВС), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі третя особа), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Фастівського ВДВС від 26.09.2022р., винесену в рамках виконавчого провадження (далі ВП) №69826632, про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.09.2022р. він отримав засобами поштового зв`язку постанову державного виконавця Фастівського ВДВС про відкриття ВП №69826632 з примусового виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2022р. (справа №203/3174/22) про забезпечення позову. Разом з тим, 28.09.2022р. під час ознайомлення позивача з матеріалами ВП №69826632, ним отримано спірну постанову від 26.09.2022р. про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. за невиконання вищевказаної ухвали. Стверджує, що постановою про відкриття ВП №69826632 позивачу, як боржнику, було, зокрема, встановлено строк 10 робочих днів для виконання судового рішення, при тому, що ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні жодного іншого процесуального документа в межах цього виконавчого провадження він не отримував, тому був позбавлений можливості добровільно виконати ухвалу суду. При цьому, наголошує на численних порушеннях, допущених державним виконавцем при винесенні спірної постанови та вчиненні інших виконавчих дій, які мали місце в ході забезпечення примусового виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2022р. За сукупністю наведених обставин, позивач просить суд визнати оскаржувану постанову протиправною та скасувати її.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2022р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 13.10.2022р.

Протокольною ухвалою від 13.10.2022р. розгляд справи відкладено на 27.10.2022р. для надання можливості відповідачу надати відзив на позовну заяву.

20.10.2022р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із доводами позивача, при цьому наголошує на законності та обґрунтованості винесення спірної постанови.

У судове засідання з`явився позивач.

Водночас, незважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час і місце судового розгляду, у призначений для розгляду справи день і час до суду не з`явились: представник відповідача, який у відзиві просив здійснювати розгляд справи без його участі, та третя особа, яка не повідомила про причину неявки, при цьому ніяких заяв/клопотань з цього приводу до суду не надходило.

За таких обставин суд здійснюватиме розгляд справи за фактичною явкою сторін до судового засідання.

Заслухавши доводи позивача відносно предмета спору, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2021р. у справі №203/3174/22 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до його подачі задоволено.

Вжито заходи забезпечення зустрічного позову наступним шляхом:

- зобов`язано ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , матері ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) для особистого спілкування, без обмеження місць перебування, без присутності батька, по вихідних днях кожну другу та четверту суботу і неділю з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі; а також зобов`язати надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо).

12.09.2022р. головним державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Таратутенко Л.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №69826632 з примусового виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №203/3174/22 від 01.09.2021р., якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, а також сформовано вимогу, якою визначено, що 24.09.2022р. о 10:00 год. боржнику (позивачу) необхідно передавати малолітнього сина ОСОБА_3 за місцем його знаходження за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 для особистого спілкування, без обмеження місць перебування, без присутності батька, по вихідних днях- кожну другу та четверту суботу і неділю з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі; а також зобов`язати надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо).

Постанову про відкриття провадження та зазначену вимогу направлено позивачу рекомендованим листом (підтверджується матеріалами виконавчого провадження).

24.09.2022р. державним виконавцем при проведенні виконавчих дій, складено Акт державного виконавця, згідно з яким встановлено, що боржник ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_3 були відсутні у визначений вимогою час та місці. Про причини невиконання вимоги виконавця від 12.09.2022р. та ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по справі №203/3174/22 від 01.09.2021р. позивач не повідомив.

26.09.2022р. за не виконання ухвали №203/3174/22 від 01.09.2021р. та вимоги від 12.09.2022р., державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Таратутенко Л.О. винесено постанову про накладення на боржника - ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06. 2016р. (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої-другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Таким чином, вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен був встановити дві обставини:

1) факт виконання чи невиконання рішення;

2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання.

При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст. 18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

З аналізу вищевикладених приписів Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте, не зробив цього.

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази направлення державним виконавцем рекомендованим листом на адресу позивача, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження разом із вимогою, якою позивачу визначено дату, час і місце передачі малолітнього сина ОСОБА_3 його матері ОСОБА_2 , а саме 24.09.2022р. о 10:00 год. за адресою знаходження дитини: АДРЕСА_1 .

Водночас, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивач отримав поштове відправлення №898 з постановою про відкриття виконавчого провадження та наведеною вимогою лише 27.09.2022р. (підтверджується копією конверта та витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта»), що в свою чергу фактично позбавило позивача можливості виконати постанову та вимогу державного виконавця у добровільному порядку у встановлений виконавцем строк.

Відповідно абзаци 1, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою передбачено можливість добровільного виконання вимог виконавчого документа.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Зазначені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, що наведені у постановах від 07.05.2018р. у справі №916/1605/15-г та від 31.07.2019р. у справі №554/13475/15-ц.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не місять докази того, що позивач був належним чином обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження №69826632 та вимоги державного виконавця до 27.09.2022р., то закінчення строку для добровільного виконання судового рішення (у даному випадку ухвали) не могло бути достатньою підставою для початку проведення виконавчих дій 24.09.2022р., у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова від 26.09.2022р. є такою, що прийнята відповідачем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997р. у справі "Горнсбі проти Греції" Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 29.09.2022р. №0212-5566-5953-2662.

Відтак, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що позивачем у судовому засіданні заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, понесених в результаті отримання доказів, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також направлення відповідачу та третій особі відповідної інформації.

Розглянувши відповідне клопотання, суд враховує наступне.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч. 3).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що позивач звертався до ЦНАП Гатненської сільради із заявою від 05.10.2022р. про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності/відсутності об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідна інформація була необхідна позивачу для обґрунтування доводу, на який останній посилався у позовній заяві, а саме щодо відсутності будинку за №25/1 за вказаною адресою, яку державний виконавець визначив у постанові про відкриття виконавчого провадження №69826632 та вимозі від 12.09.2022р., як місце вчинення виконавчої дії (передача дитини ОСОБА_3 його матері на виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2022р. по справі №203/3174/22).

Позивачем відповідну інформацію отримано, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.10.2022р.

За отримання відповідної інформації позивач сплатив 77,00 грн. (підтверджується квитанцією №766025172 від 05.10.2022р.).

Згідно приписів ч. 9 ст. 79 КАС України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

На виконання наведеної норми, позивачем було направлено відповідачу та третій особі копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наданими до суду поштовими повідомленнями про відправлення за №№535, 527.

За направлення учасникам справи копій доказу позивачем сплачено 63,99 грн. (підтверджується копіями фіскальних чеків від 12.10.2022р.).

Отже, сума понесених позивачем витрат, пов`язаних із поданням до суду доказів, складає 140,99 грн.

Відтак, з огляду на те, що понесення позивачем зазначених судових витрат підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, такі витрати підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, вул. Суворова, буд. 1, індекс: 08500; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; індекс: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_5 ; рнокпп НОМЕР_2 ), - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.09.2022р., винесену в рамках виконавчого провадження №69826632, про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, вул. Суворова, буд. 1, індекс: 08500; 6).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із поданням до суду доказів, у розмірі 140 (сто сорок) грн. 99 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: Київська область, Фастівський район, вул. Суворова, буд. 1, індекс: 08500; 6).

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Марич Є.В.