Справа № 620/8703/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 620/8703/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Інсайт+'' до Одеської митниці Державної митної служби України про протиправними та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» (далі також ТОВ «Інсайт+», позивач) звернулось до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби (далі також відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500020/2021/00295 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA 500020/2021/000087/2 від 05.05.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відсутність в оскаржуваних рішеннях інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. Проте оскаржувані рішення не містять вказану інформацію, тому позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 відкрито провадження в даній справі у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 14.09.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків на виконання ухвали суду.

29.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для усунення недоліків на виконання ухвали суду від 14.09.2021.

30.09.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без розгляду.

22.06.2022 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

09.09.2022 ухвалою суду продовжено строк на виконання ухвали суду від 14.09.2021.

29.09.2022 позивачем подані документи в строк, визначений судом.

04.10.2022 ухвалою суду продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача подав суду відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано до митного оформлення необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення виявленої митної вартості у відповідності до умов ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України. Отже, при прийнятті оскаржуваних рішень, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, просить суд врахувати клопотання відповідача щодо зменшення судових витрат на правничу допомогу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

21.07.2020 року між ТОВ «Інсайт +» (Покупець), який зареєстрований на території України та «Orbis Ішрех» (Постачальник), який зареєстрований на території Пакістану, укладено Договір купівлі-продажу (контракт) №2107, відповідно до п.1.1. якого Постачальник («Orbis Ітрех») виробляє та передає, а Покупець (ТОВ «Інсайт +» ) приймає та оплачує продукцію, а також отримує право на розміщення та продаж продукції на всій території України.

Відповідно до умов п. 3.4 Контракту, ціна має відповідати ціні Інвойса.

Відповідно до Інвойсу від 21.07.2020 № ОІ -34/2019-20 ( а.с. 23, 58) постачальником відправлено товар (рукавички) на загальну суму 33974,40 USD.

Відповідно до умов Контракту, проведено оплату товару 14.08.2020 - 14580,00 дол. США - аванс, 18.03.2021 - 14298,24 дол .США- після завантаження товару.

На підтвердження митної вартості товару, декларантом митному органу подано наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №2107 від 21.07.2020; доповнення №1 від 13.01.2021, до зовнішньоекономічного Договору; пакувальний лист № 52 від 12.03.2021; рахунок-фактура (інвойс) №ОІ-34/2019-20 від 21.07.2020; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів від 05.05.2021 №UA 500020/2021/015199; копію митної декларації країни відправлення №KPEX-SB-136013 від 16.03.2021; банківські платіжні документи №22 від 14.08.2020; № 5 від 18.03.2021; довідку про транспортні витрати; договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування; прайскурант постачальника; прайс -лист виробника товару від 28.04.2021; коносамент № HLCUKHI210329269 від 22.03.2021; сертифікат походження товарів № 22 від 22.03.2021; акт проведення огляду товарів №500020/2021/014401 від 30.04.2021; договір брокера №26042021 від 26.04.2021; комерційна пропозиція №ОІ-34/2 від 18.07.2020; лист банку№ 36300-28.2-257045 від 21.04.2021.

Вказані документи містяться в матеріалах справи, у тому числі з перекладом на українську мову.

За результатами перевірки МД від 05.05.2021 №UA 500020/2021/015199 та доданих документів, відповідачем складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500020/2021/00295 на підставі п.2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України ( а.с. 17-18).

05.05.2021 відповідач прийняв рішення № UA 500020/2021/000087/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість товару за резервним методом. Підставою для коригування митної вартості зазначено, що згідно Інвойсу №ОІ-34/2019-20 від 21.07.2020 умови оплати визначено : отримано аванс 14560дол США , оплата проти пред`явлення 14278,24 дол США; згідно інвойсу № ОІ-34/2019-20 від 21.07.2020 умови оплати визначено: отримано авансової оплати 14560дол США, оплата проти пред`явлення 14278,24 дол США, але до митного оформлення подано банківські платіжні доручення №22 від 14.08.2020, № 5 від 18.03.2021 на інші суми. Вищевказані банківські платіжні доручення не містять печаток та підписів уповноважених осіб банку, також на них відсутні відмітки щодо електронного документообігу. В інвойсі, пакувальному листі, сертифікаті походження, експортній декларації країни відправлення вага нетто вантажу не відповідає заявленій, що підтверджується актом митного огляду 500020/2021/014401 від 30.04.2021, відкоригованих документів до митного оформлення не подано. Наданий до митного оформлення прайс-лист продавця не містить інформації щодо терміну дії та умов поставки (за відсутності умов поставки вважається, що ціна пропозиції на умовах EXW, що передбачає включення при розрахунку митної вартості також транспортних витрат). Прайс-лист не містить посилань щодо реквізитів зовнішньоекономічного договору, що не дає змогу його пов`язати з конкретною поставкою. Крім того документ має різну щільність та напрям друку, митниця не наполягає на даному факті, але це може свідчити про факт його підробки.

З метою забезпечення повноти оподаткування митним органом проведено аналіз бази даних ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень митної вартості вчених товарів у максимально наближений до митного оформлення час по товару №1 є більшим 7,51 дол США/кг нетто, ніж заявлено декларантом 4,63дол США/кг нетто (МД №UA100030/2021/442919 від 23.03.2021), (а.с. 19-20).

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Розділ ІІІ Митного кодексу України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Ст. 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до ч.4 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5статті 58 Митного кодексу України).

У ч. 2, 3, 5 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацію від 05.05.2021 №UA 500020/2021/015199 позивач подав документи, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема: зовнішньоекономічний договір (контракт) №2107 від 21.07.2020; доповнення №1 від 13.01.2021, до зовнішньоекономічного Договору; пакувальний лист № 52 від 12.03.2021; рахунок-фактура (інвойс) №ОІ-34/2019-20 від 21.07.2020; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів від 05.05.2021 №UA 500020/2021/015199; копію митної декларації країни відправлення №KPEX-SB-136013 від 16.03.2021; банківські платіжні документи №22 від 14.08.2020; № 5 від 18.03.2021; довідку про транспортні витрати; договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування; прайскурант постачальника; прайс -лист виробника товару від 28.04.2021; коносамент № HLCUKHI210329269 від 22.03.2021; сертифікат походження товарів № 22 від 22.03.2021; акт проведення огляду товарів №500020/2021/014401 від 30.04.2021; договір брокера №26042021 від 26.04.2021; комерційна пропозиція №ОІ-34/2 від 18.07.2020; лист банку№ 36300-28.2-257045 від 21.04.2021.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у п. 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у ч. 3 ст.53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Проте, як вбачається з картки відмови №UA 500020/2021/00295 від 05.05.2021, відповідачем не зазначено конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів. Отже, вказана картка не відповідає критерію вмотивованості рішення.

Частиною 2 ст. 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а зокрема:

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення, за основу для обрахунку митної вартості ввезеного позивачем товару зазначена вартість товару 7,53 дол США, яка є більшою , ніж заявлено декларантом 4,53 дол США ( МД №UA100030/2021/442919 від 23.03.2021), однак не зрозуміло на підставі яких даних відповідач визначив таку вартість товару, як 4,53 дол США.

Проте, положення ст. 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі визначення митної вартості за резервним методом, митна вартість товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відтак, визначення відповідачем митної вартості ґрунтується на припущеннях, що не відповідає приписам ст. 64 Митного кодексу України. Зокрема оскаржуване рішення не містить відомостей щодо: найменування товару за якими митне оформлення завершено, їх митної вартості; технічні, якісні та інші характеристики, комерційних умов поставки таких товарів; відомостей щодо співставлення вказаних товарів з товарами позивача за номенклатурою, технічними, якісними та іншими характеристиками, умовами поставки; коригування вартості товару позивача з урахуванням виявлених відмінностей за результатами такого співставлення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення ч. 4 ст. 57 вказаного Кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості.

Щодо зауважень відповідача, викладених у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA 500020/2021/000087/2 від 05.05.2021 стосовно інвойсу, пакувального листа, сертифікату та прай-листа , суд зазначає таке.

Варто зазначити, що фактично можливість подання відповідних документів декларантом на підтвердження митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України, на підставі ч. 3 ст. 53 МК України залежить від розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, в документах, передбачених ч.2 ст. 53 МК України. Обсяг зауважень щодо поданих документів викладається митним органом саме за результатами аналізу таких документів та даних, поряд із цим саме митний орган визначає обсяг документів, необхідних для усунення розбіжностей та неточностей.

Разом з тим, рішення про коригування митної вартості не містить обсяг документів, необхідних для усунення розбіжностей та неточностей.

Окрім того, суд зазначає, що зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів підстави не застосування відповідачем другорядних (першого-п`ятого) методів при визначенні митної вартості товару не відповідають дійсності. Відповідачем не обґрунтовано належними доказами ціну, що визначена ним у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, однозначною та з урахуванням усіх факторів, що впливають на її визначення. І така вартість - загалом, жодним чином немає свого підтвердження.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст. 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України та з порушенням порядку визначення митної вартості товару за резервним методом.

З огляду на обумовлені обставини, суд зазначає, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України та є таким, що прийнято в порушення виключного переліку правових підстав, визначених ч.6 ст. 54 МК України, за наявності яких відповідач вправі був приймати відповідне рішення.

Приведені доводи відповідача в їх сукупності не спростовують обставин з приводу винесення відповідачем оскаржуваного рішення з порушення положень частини третьої ст. 53, пункту 2 ч. 4 ст. 54 МК України, пунктів 2 та 4 ст. 55, частини 4 статті 57, ст. 64 МК України. При цьому, суд зазначає, що порушення названих правових норм є суттєвими, а як наслідок таких порушень не підтверджується належними доказами, визначена відповідачем митна вартість товару позивача, за шостим (резервним) методом у розмірі обумовленому в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Єдиною підставою, як зазначено в оскаржуваному рішенні є лише обставини щодо неподання позивачем додаткових документів, які витребувані відповідачем та наявність цінової інформації в базі даних відповідача проте, як зазначено судом вище, перелічені обставини не могли бути правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення за даних обставин справи.

Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та визначення митної вартості товару на рівні обумовленому в оскаржуваному рішенні відповідача не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України.

Натомість, оскаржуване рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, яка йому передувала, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає таке.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст. 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Як встановлено судом, на підтвердження фактичного понесення зазначених витрат та їх розміру позивачем також надано копії платіжних доручень, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-14 та підтверджують факт понесення витрат саме у даній справі.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 09.07.2021 відповідно до якого вартість юридичних послуг за договором складає 5000,00 грн, платіжне доручення №1064 від 07.10.2022 про сплату послуг на суму 5000,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У свою чергу відповідачем заявлено клопотання щодо зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки гонорар представника позивача є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критерія розумності, співрозмірності.

Суд зазначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Отже, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені документально та знайшли своє відображення в матеріалах судової справи, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 438,00 грн, що підтверджується рахунками № 106/21 від 04.10.2021 на суму 300,00 грн та № ВШ-62/22 від 29.09.2022 на суму 138,00 грн та платіжним дорученнями № 58 від 26.11.2021 та № 81 від 29.09.2022.

Відповідно до п.3 ч.3. ст.139 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Отже, понесені витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 438,00 грн підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивачем при подачі позову також сплачено судовий збір в розмірі 2290,09 грн., то за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» підлягають стягненню понесені ним судові витрати на загальну суму 7728,09 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати картку відмови Одеської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500020/2021/00295 та рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 500020/2021/000087/2 від 05.05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інсайт+» судовий збір в розмірі 2290,09 грн (дві тисячі двісті дев`яносто грн 09 коп.), сплачений відповідно до платіжного доручення № 1063 від 07.10.2022, витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (п`ять тисячі грн), сплачені відповідно до платіжного доручення №1064 від 07.10.2022, та витрати на оплату послуг перекладача у розмірі 438,00 грн (чотириста тридцять вісім грн), сплачені відповідно до платіжних доручень № 58 від 26.11.2021 та № 81 від 29.09.2022.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ''Інсайт+'' вул.Кільцева, буд.7,м.Чернігів,14007, .

Відповідач: Одеська митниця Державної митної служби України вул.Лип Івана та Юрія, 21а,м.Одеса,Одеська область,65078 .

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2022 року.

Суддя І.І. Соломко