Справа № 640/29462/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ № 640/29462/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Головного управління ДПС у Донецькій області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Донецькій області (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить стягнути з відповідача податковий борг в розмірі 101 251,33 грн, а саме, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010200; 522) в сумі 97 304,69 грн; податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код бюджетної класифікації 18010200; 522) в сумі 3 946,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 101 251,33 грн, який складається

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 97 304,69 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати 15 січня 2019 року на суму 31432,50 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року на суму 32483,81 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року на суму 33388,38 грн.

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 3946,64 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати до 15 січня 2019 року у сумі 1138,18 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року у сумі 1324,20 року; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року у сумі 1484,26 грн.

Крім того, як вказано у позовній заяві, об`єкти нерухомості знаходяться у місті Слов`янське та місті Святогірськ Донецької області.

Також, представник позивача зазначає, що податкові повідомлення - рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року, №0-2658 від 17 квітня 2020 року, №0-2658 від 17 квітня 2020 року були направлені платнику податку на його податкову адресу та поштові відправлення повернуті на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а податкові повідомлення-рішення №0-2658 від 11 жовтня 2018 року та №0-2658 від 11 жовтня 2018 року - отримані платником податку згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що вказані вище податкові повідомлення-рішення відповідачем оскаржені в адміністративному або в судовому порядку не були.

У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених грошових зобов`язань, контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми «Ф» №2139-55 від 14 листопада 2019 року, яка направлена поштою та поштове відправлення вручено 27 грудня 2019 року.

Станом на момент звернення до суду податковий борг відповідачем не погашений, що стало підставою для звернення Головного управління ДПС у Донецькій області до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву послався на те, що податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДФС у м. Києві, а не позивачем, поштовий індекс на конвертах не відповідає відділенню зв`язку по бульвару В. Гавела.

Також, відповідач посилається на те, що копії поштового конверту та повідомлення про невручення поштового відправлення не містять інформацію щодо дати їх надсилання, також, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 158 не містить відбиток календарного штемпеля поштового зв`язку, що, на переконання відповідача, свідчить, що ГУ ДФС м. Києва не надсилало відповідачу будь-які документи, а поштове відправлення зі штрихкодом 158 направлено не за місцем знаходження поштового відділення відповідача, а рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення підписані не відповідачем, а іншою особою.

Крім того, відповідач посилається на те, що контролюючим органом не дотримано строки надсилання таких податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишено без задоволення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

ОСОБА_1 є платником податків.

Станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 101 251,33 грн, який складається

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 97 304,69 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати 15 січня 2019 року на суму 31432,50 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року на суму 32483,81 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року на суму 33388,38 грн.

- з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 3946,64 грн, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 11 жовтня 2018 року з терміном сплати до 15 січня 2019 року у сумі 1138,18 грн; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року з терміном сплати 16 вересня 2019 року у сумі 1324,20 року; податкового повідомлення-рішення №0-2658 від 17 квітня 2020 року з терміном сплати 25 вересня 2020 року у сумі 1484,26 грн.

Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухрме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №274124158 від 09 вересня 2021 року об`єкти нерухомості, на які нараховано податок на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки, та власником яких є відповідач, знаходяться у місті Слов`янське та місті Святогірськ Донецької області.

Проти, вказаних обставин, не заперечував й відповідач.

Також, матеріалами справи підтверджено, що податкові повідомлення - рішення №0-2658 від 27 березня 2019 року, №0-2658 від 17 квітня 2020 року, №0-2658 від 17 квітня 2020 року були направлені платнику податку на його податкову адресу та поштові відправлення повернуті на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд зауважує, що з наявних в матеріалах справи копій конвертів та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, в яких були направлені вказані вище податкові повідомлення - рішення, вбачається, що дійсно податковим органом на конверті зазначено поштовий індекс « 03067», проте, відділенням поштового зв`язку самостійно визначено вірне відділення поштового зв`язку «Київ-124», що відповідає поштовому індексу по бульвар В. Гавела (колишня - Івана Лепсе). Відповідно твердження відповідача щодо невірного зазначення поштового індексу на конверті є безпідставним та таким, що не може бути покладено в основу рішення суду у даній справі.

Більш того, слід також відмітити, що з довідок відділення поштового зв`язку чітко вбачається, що конверти повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а той факт, що відповідач не може розібрати, що саме вказано у довідці про повернення поштового відправлення також не може бути покладено в основу рішення суду у даній справі.

Слід також зауважити, що матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем поштової кореспонденції від Головного управління ДФС у м. Києві (штрих-код: 393) 16 листопада 2018 року податкових повідомлень-рішень №0-2658 та №0-2658, прийнятих 11 жовтня 2018 року.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області на адресу відповідача - платника податків направлено податкову вимогу форми «Ф» від 14 листопада 2019 року №2139-55 про сплату суми податкового боргу станом на 13 листопада 2019 року у розмірі 66378,69 грн, яка була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 27 грудня 2019 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву наполягає на тому, що він цих поштових відправлень не отримував, а підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зроблено іншою особою.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Як зазначено у пункті восьмому Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать: поштові картки - прості, рекомендовані; листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; бандеролі - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; секограми - прості, рекомендовані; посилки - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю; прямі контейнери - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Пунктом 21 Правил передбачено, що адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу через смс-повідомлення, повідомлення, що підтримується засобами Інтернету, або повідомлення у паперовому вигляді за встановленим оператором поштового зв`язку зразком.

Згідно з пунктами 89, 91 Правил Реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина, інших документів, що посвідчують особу згідно із законодавством. Інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Відповідно до пункту 99 Правил (в редакції станом на 16 листопада 2018 року) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 99 Правил (в редакції станом на 27 грудня 2019 року) рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Пунктами 105, 106 Правил (в редакції станом на 16 листопада 2018 року) передбачено, що для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Пунктами 105, 106 Правил (в редакції станом на 27 грудня 2019 року) передбачено, що одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис. Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

З наявних в матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (штрих-код 393 та 424) вбачається, що поштові відправлення було вручено особисто відповідачу 16 листопада 2018 року та 27 грудня 2019 року відповідно, також вказані повідомлення містять підпис працівника поштового зв`язку.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що працівник поштового зв`язку порушив Правила надання послуг поштового зв`язку та вручив вказані відправлення іншій особі.

Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо того, що поштове відправлення за штрих-кодом 393 та 424 були вручені 16 листопада 2018 року та 27 грудня 2019 року відповідно особисто позивачу.

Щодо неотримання позивачем податкових повідомлень - рішень та повернення конвертів на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», суд виходить з наступного.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

У пункті 58.3 статті 58 Податкового кодексу України зазначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України (в редакції станом на 27 грудня 2019 року) податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

Таким чином, оскільки податкові повідомлення-рішення та податкова вимога були направлені, як було встановлено судом, за вірною адресою відповідача, то вони вважаються врученими останньому належним чином.

Крім того, суд звертає особливу увагу на той факт, що відповідачем не заперечується факт наявності в нього нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як і не заперечується той факт, що згідно вимог чинного законодавства він має сплачувати за вказане майно податок.

Суд також зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів оскарження вказаних вище податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги суду не надано.

Вважаючи, що відповідачем в установлені законодавством строки не сплачені суми грошового зобов`язання для стягнення суми податкового боргу з відповідача у відповідності до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.175 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Положеннями підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України визначено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків врегульовано статтями 95-99 Податкового кодексу України, якими визначено, у тому числі, перелік заходів, що можуть вживатися контролюючим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема, стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що закон передбачає два способи забезпечення погашення податкового боргу: шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків та шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

Кожен з цих способів застосовується податковим органом окремо та послідовно на підставі судового рішення. При цьому закон саме на податковий орган покладає певний обсяг повноважень та обов`язків по встановленню питань щодо можливості стягнення податкового боргу за рахунок коштів, які перебувають у власності платника податків (наявність банківських рахунків, достатність коштів на таких рахунках тощо), а також щодо опису майна в податкову заставу, за рахунок якого податковий борг може бути стягнений.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом контролюючий орган надіслав на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 14 листопада 2019 року №2139-55.

Матеріали справи не містять доказів того, що податкова вимога оскаржувалась відповідачем.

Крім того, як вже було зазначено, сума боргу виникла у платника податків у тому числі на підставі податкових повідомлень-рішень.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання відповідача на оскарження в судовому порядку податкових повідомлень - рішень за податковий період 2016-2017 роки (справа №826/12147/18) суд зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95438260) у задоволенні позову відповідача було відмовлено. Більш того, при вирішенні того спору судом першої інстанції, ключовим було відсутність підтвердження права власності у відповідача на квартиру, що розташована у місті Києві.

Водночас, в даному випадку, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що при обчисленні податку останньому було враховано й квартиру, що розташована у місті Києві.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним податковим законодавством передбачено, що облік земель та об`єктів нерухомості є компетенцією того органу ДПС, яка контролює цю територію. Зважаючи, що об`єкти нерухомості, на які відповідачу нарахований податок розташовані у Донецькій області, то у суду не виникає жодних сумнівів щодо того, що Головне управління ДПС у Донецькій області має право на звернення до суду з цією позовною заявою, незважаючи на те, що податкові повідомлення-рішення були прийняті органом ДПС за основним місцем обліку платника податку.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів сплати суми податкового зобов`язання відповідачем, як і доказів оскарження податкових повідомлень-рішень й податкової вимоги, суд дійшов висновку, що спірна сума заборгованості вважається податковим боргом, а відповідачу Головним управлінням ДПС у Донецькій області правомірно нараховано вказану суму податкового боргу.

У зв`язку з тим, що сума податкового боргу у розмірі 101 251,33 грн не сплачена відповідачем у добровільному порядку, вона підлягає стягненню на користь позивача у судовому порядку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 257, 262, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Головного управління ДПС у Донецькій області задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок погашення податкового боргу 101 251,33 грн (сто одну тисячу двісті п`ятдесят одну гривню 33 копійки).

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник