Справа № 460/19150/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2022 року м. Рівне №460/19150/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації
про скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинення певних дій, про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області), Рівненської районної державної адміністрації (далі Рівненська РДА), в якому просить:

- скасувати державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 22.05.1995 року та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 0012550 від 04.12.2012 про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Рівненську РДА виключити відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 за № 0012550 від 04.12.2012 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-15350-17 У, що видана Головним управлінням ДПС у Рівненській області від 10.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

- стягнути на користь позивача судові витрати.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_3 дізналася про наявне виконавче провадження щодо стягнення з неї коштів на користь держави на підставі документу, виданого ГУ ДПС у Рівненській області. На звернення до відділу ДВС у Рівненській області отримала відповідь, з якої дізналася про те, що на виконанні перебувала вимога № Ф-15350-17 У від 15.04.2021 про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 37788,74 грн.

Позивач наголошує на тому, що не зверталася до державного реєстратора з заявами про реєстрацію її як фізичної особи-підприємця. Таким чином, без законних на те підстав було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 0012550 від 04.12.2012 про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 . А тому такі відомості та запис слід скасувати.

Крім того, позивач не може бути суб`єктом сплати єдиного соціального внеску, а тому в нього не може бути жодної заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу від 10.02.2021 № Ф-15350-17 У є безпідставною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.07.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано додаткові докази від відповідачів.

30.08.2022 від Рівненської РДА надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 22.05.1995 року, дата запису: 04.12.2012, номер запису 0012550. Строки включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004 року, визначені пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI (до 03.03.2012) підлягали застосуванню виключно у випадках самостійного подання ними реєстраційних карток державному реєстратору. Натомість, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулися із відповідною заявою у строки, встановлені п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Інформація про ОСОБА_3 , як фізичну особу-підприємця, було включено до Єдиного державного реєстру на підставі відомостей, отриманих від тимчасової міжвідомчої спеціальної комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. А відтак, дії Рівненської районної державної адміністрації жодним чином не порушили встановлені законодавством вимоги. Вказує, що витрати на надання правової допомоги не підтверджені належними доказами та є завищеними. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

06.09.2022 від ГУ ДПС у Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач перебуває на обліку у контролюючому органі як фізична особа-підприємець з 22.05.1995 (дата запису 04.12.2012). Зважаючи на те, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність позивача як фізичної особи-підприємця не припинена, то згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове держане соціальне страхування» позивач повинен був сплачувати єдиний внесок незалежно від фінансового стану та з 2017 року (набрання законної сили змінами до Закону № 2464-VI) навіть у разі відсутності доходу в сумі єдиного внеску не менше за розмір мінімального страхового внеску. А відтак, вимога № Ф-15350-17-У є правомірною, підстави для її скасування відсутні. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

06.09.2022 позивач подала заперечення на відзив, в яких зазначає, що позивач не надавала жодних документів щодо внесення даних щодо неї до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, також на адресу місця реєстрації позивача ніколи не надходило ніяких вимог з ГУ ДПС у Рівненській області, а тому податкова вимога не є узгодженою. Крім того, на виконання вимог ухвали від 25.07.2022 відповідачем не надано витребувану копію реєстраційної справи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 . З покликанням на постанову Верховного суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19 зазначає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. Відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом N 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Щодо розміру судових витрат зазначає, що до справи надано копію договору про надання правової допомоги від 21.09.2021 та квитанцію про сплату ОСОБА_3 витрат на правову допомогу. Також вказує, що на даному етапі надано низку послуг: 07.12.2021 представник звернувся з адвокатським запитом до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; 10.11.2021 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до Рівненської РДА; разом з позовною заявою підготовлено заяву про витребування доказів. Звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у справі № 640/18402/19 від 28.12.2020: у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги, не потрібен. Також надав розрахунок витрат на правову допомогу. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 22.05.1995 зареєстрована як фізична особа-підприємець, дата запису: 04.12.2012, номер запису 0012550.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в останньому міститься інформація про фізичну особу підприємця ОСОБА_3 , а саме: актуальний стан на фактичну дату та час формування: зареєстровано, свідоцтво про державну реєстрацію недійсне; місцезнаходження: 35377, Рівненська область, Рівненський район, с. Малий Олексин; види діяльності: відомості відсутні; дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця: дата державної реєстрації 22.05.1995, дата запису 04.12.2012, номер запису 0012550; місце зберігання реєстраційної справи: Рівненська районна державна адміністрація; дані про хронологію реєстраційних дій: включення відомостей про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним, 04.12.2012 15:34:03, 0012550, ОСОБА_4 , Рівненська районна державна адміністрація.

10.02.2021 ГУ ДПС у Рівненській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15250-17 У, якою повідомлено позивача про наявність боргу зі сплати внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн.

Вказана вимога була пред`явлена до примусового виконання, однак постановою від 17.09.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу.

Саме з відомостей виконавчого провадження позивачу стало відомо про наявність в неї статусу фізичної особи-підприємця та наявність вимоги про стягнення єдиного внеску.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців. Цей Закон набрав чинності з 01 липня 2004 року.

І саме з 01 липня 2004 року розпочав функціонування Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

До 01 липня 2004 року реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснювалась на підставі Закону України «Про підприємництво».

Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підприємництво», державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності, крім об`єднань юридичних осіб, що здійснюють свою діяльність в Україні на умовах угод про розподіл продукції, проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті ради або в районній, районній міст Києва і Севастополя державні адміністрації (далі - органи державної реєстрації) за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законом.

Громадяни, які мають намір здійснювати підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, подають реєстраційну картку встановленого зразка, яка є водночас заявою про державну реєстрацію, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів і документ, що засвідчує внесення плати за державну реєстрацію. Органам державної реєстрації забороняється вимагати від суб`єктів підприємницької діяльності додаткові документи, не передбачені цим Законом. Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться за наявності всіх необхідних документів за заявочним принципом протягом не більше п`яти робочих днів. Органи державної реєстрації зобов`язані протягом цього терміну внести дані з реєстраційної картки до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності та видати свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка з проставленим ідентифікаційним кодом (для юридичних осіб), який надається органам державної реєстрації органами державної статистики, або ідентифікаційним номером фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів. У п`ятиденний термін з дати реєстрації органи державної реєстрації направляють примірник реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію відповідному державному податковому органу і органу державної статистики та подають відомості про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності до органів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і Пенсійного фонду України.

Як було зазначено вище, Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV набрав чинності з 01 липня 2004 року.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців проводиться державним реєстратором виключно у виконавчому комітеті міської ради міста обласного значення або у районній, районній у містах Києві та Севастополі державній адміністрації за місцезнаходженням юридичної особи або за місцем проживання фізичної особи - підприємця.

В силу положень ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, № 755) в Єдиному державному реєстрі повинні міститися такі відомості щодо фізичної особи - підприємця, зокрема: ім`я фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта); місце проживання; види діяльності; дата та номер запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця, дати та номери записів про внесення змін до нього; дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, а також підстава для його внесення; місце проведення державної реєстрації, а також місце проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом; місцезнаходження реєстраційної справи; прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, що внесла до Єдиного державного реєстру запис про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, внесла зміни до цього запису або внесла запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Згідно з п. 2, 3, 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01 липня 2010 року № 2390-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Відповідно до п. 7, 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону України від 01 липня 2010 року № 2390-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.

Уповноважені органи протягом місяця з дня отримання від спеціально уповноваженого органу з питань державної реєстрації відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, проводять звірення даних реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), що ведуться ними, з даними Єдиного державного реєстру.

За результатами звірення уповноважені органи подають спеціально уповноваженому органу з питань державної реєстрації відомості з відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо) про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру. За результатами проведеного звірення уповноважені органи оприлюднюють у спеціалізованих друкованих засобах масової інформації та/або на відомчих веб-сайтах відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не включені до Єдиного державного реєстру.

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Згідно з до п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01 липня 2010 року № 2390-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за № 575/5 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за № 575/5 «Про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено Державній реєстраційній службі України забезпечити передачу відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр), Державній податковій службі України, Пенсійному фонду України, Державній службі статистики України, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, виконавчим комітетам міських рад міст обласного значення в електронній формі протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року.

Пунктом 5 вищезазначеного Наказу визначено державним реєстраторам юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців забезпечити: включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; подання звітів тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі про завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей, передбачених абзацом другим цього пункту, протягом трьох робочих днів з дня завершення процесу включення.

Згідно абзацу 4 пункту 4.3 розділу IV Положення про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, комісія передає узагальнену інформацію про невключених суб`єктів державним реєстраторам за місцезнаходженням юридичних осіб та за місцем проживання фізичних осіб-підприємців для подальшого включення цих відомостей до Єдиного державного реєстру, про що складається акт приймання-передачі у двох примірниках. Узагальнена інформація про невключених суб`єктів може передаватися частинами.

До 01.07.2004 року фіксація факту проведення державної реєстрації фізичних осіб-підприємців здійснювалась шляхом внесення відповідного запису до Журналу обліку реєстраційних справ суб`єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, що узгоджується з наведеними вище приписами статті 8 Закону України «Про підприємництво», Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 740.

Таким чином строки включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, визначені пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01 липня 2010 року № 2390-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», підлягали застосуванню виключно у випадках самостійного подання ними реєстраційних карток державному реєстратору.

Враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 01.07.2010 № 2390 набрав чинності 03.03.2011 року, а процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності закону, тобто мав тривати до 03.03.2012 року.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року N 1155-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру" (далі - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону N 755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2390-VI.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, які регулюють відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, які були чинні як на момент державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , так і на момент включення оскарженого запису державного реєстратора до Єдиного державного реєстру - суд дійшов висновку, що необхідною передумовою для прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації особи є виявлення такою особою бажання щодо проведення її реєстрації як фізичної особи-підприємця, що проявляється у поданні нею особисто або через уповноважену особу відповідної заяви (заповненої реєстраційної картки). Можливість проведення реєстрації особи без її волевиявлення законодавством не передбачена.

При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного суду, висловлені в Постанові від 01 липня 2020 року по справі № 260/81/19, згідно яких:

«79. Велика Палата Верховного Суду вважає, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

80. Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами №2390-VI та № 1155-VII, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

81. Велика Палата Верховного Суду також підкреслює, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

82. При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі "Серков проти України", оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.»

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що при внесенні запису від 04.12.2012 року за № 0012550 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , відповідач - Рівненська РДА - діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення, з порушенням прав позивача, у зв`язку з чим вимоги позивача про скасування державної реєстрації фізичної особи-підприємця та запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 0012550 від 04.12.2012 року про включення відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Так, відповідно до ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 03.05.2005 №2452-ІV державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо, зокрема, скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.

За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-15250-17 У, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" N 2464-VI.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 після 01 липня 2004 року не підтвердила свого бажання здійснювати підприємницьку діяльність, а відтак позивач не є платником єдиного соціального внеску в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відсутність офіційного підтвердження в позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період відповідачем до матеріалів справи не надано.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами у запереченнях до позову, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника позивача, а останнім доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, такі позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн. та понесено витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 13000,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 21.09.2021 (а.с.14), квитанцію від 01.10.2021 (а.с.15), розрахунок витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) від 23 січня 2014 року наголошено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Вважаємо, що витрати відповідача за надання правової допомоги на загальну суму, еквівалентну 717, 50 доларів США, є необґрунтованими і неспівмірними з обсягом наданих йому послуг, а тому мають бути виключені із загальної суми вартості наданої йому правничої допомоги.

Суд також враховує висновки ВС, висловлені у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи вказане, та зважаючи на обмежене фінансування державних органів в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (пропорційно по 1500 грн. з кожного).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 2492,40 грн. з кожного (1500 грн. (1/2 витрат на правову допомогу) + 992,40 грн. (1/2 судового збору)).

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 22.05.1995 року та запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 0012550 від 04.12.2012 про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 .

Зобов`язати Рівненську районну державну адміністрацію виключити відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 за № 0012550 від 04.12.2012 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-15350-17 У, що видана Головним управлінням ДПС у Рівненській області від 10.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у сумі 2492,40 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської районної державної адміністрації судові витрати у сумі 2492,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 жовтня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 43142449) Відповідач - Рівненська районна державна адміністрація (вул. Соборна, 195,м. Рівне,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057735)

Суддя С.М. Дуляницька