Справа № 440/4201/22
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4201/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, а саме просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виключення з стажу як судді часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого протиправними;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №09 щодо виключення з стажу як судді: 1 рік 11 місяців 25 днів проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії, 1 рік 11 місяців половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, 8 років 1 місяць 7 днів проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого, зарахованих до стажу судді на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.01.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 у розмірі 86% від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням часу проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовлено позивачу у проведенні перерахунку у відповідному відсотку, оскільки порушує законодавчу дію принципу незворотності нормативно-правових актів у часі, у силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4201/22, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

23.05.2022 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За доводами відповідача, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №440/3998/20 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховано його стаж на посаді судді; у результаті проведеного перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склав 56%.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №440/3998/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Лубенського відділу з питань перерахунків пенсій №11 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №30 від 03.03.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання гр. ОСОБА_1 на підставі заяви від 28.02.2020 та довідки про розмір суддівської винагороди від 27.02.2020 №02/853/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27.02.2020 №02/853/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Указане рішення суду набрало законної сили 27.10.2020.

На виконання судового рішення у справі №440/3998/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 20.11.2020 №09 здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області від 27.02.2020 №02/853/2020 з 19.02.2020 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді.

Не погодившись з перерахунком Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (статті 21, 22 Конституції України).

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 (надалі - Закон №1402-VIII ) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин першої-другої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами третьою-четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

До 18.02.2020 в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення", відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, зокрема, пункт 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні приписи містить стаття 152 Конституції України, згідно з якою закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово розглядав питання пов`язані із гарантіями матеріального забезпечення діючих суддів та суддів у відставці.

Досліджуючи поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України наведено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх Рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Право позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 у зв`язку із зміною з 01.01.2020 суддівської винагороди працюючого судді є безспірним, оскільки встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №440/3998/20, яке набрало законної сили 27.10.2020.

При проведенні перерахунку пенсії на підставі цього рішення суду ГУ ПФУ у Полтавській області позивачу розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було зменшено та встановлено його розмір 56%.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що з урахуванням норм Закону №1402-VIII до суддівського стажу при проведенні перерахунку довічного грошового утримання з 19.02.2020 враховано 23 роки 7 місяців 24 дні стажу роботи на посаді судді, а тому, починаючи з 19.02.2020, щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховано виходячи з 56 відсотків суддівської винагороди судді.

Стосовно відмови ГУ ПФУ у Полтавській області у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи суддею 34 років (з урахуванням позовних вимог), суд зазначає наступне.

Позивач з 22.01.1993 по 04.06.2003 перебував на посаді народного судді Лубенського районного народного суду Полтавської області.

З 05.06.2003 по 22.03.2004 позивач займав посаду судді Лубенського районного суду Полтавської області.

З 23.03.2004 по 11.09.2005 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 12.09.2005 по 11.04.2014 займав посаду заступника голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 12.04.2014 по 14.04.2014 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 15.04.2014 по 28.03.2015 займав посаду заступника голови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

З 28.03.2015 по 14.09.2016 займав посаду судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу судді у повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Законом України від 21.12.2016 №1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" (набрав чинності 05.01.2017) пункт 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)". При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом №1402-VIII не встановлено.

ОСОБА_1 обраний народним суддею за Законом Української РСР "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" від 05.06.1981 № 2023-Х (втратив чинність 24.02.1994).

Позивач обраний на посаду судді за нормами Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ), який набрав чинності 10.02.1993 і втратив чинність 01.01.2012 згідно із Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI).

Частина перша статті 135 Закону №2453-VI аналогічна за змістом статті 137 3акону №1402-VIII.

Водночас, пунктом 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № 2453-VI (у редакції, чинній до 28.03.2015) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом №2862-ХІІ. Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Зазначені періоди роботи зараховуються до стажу судді у повному обсязі.

Також згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" стаття 1 втратила чинність 20.03.2008, чинної після набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01.01.2012, далі - Постанова №865), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років: половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів; календарний період проходження строкової військової служби; час роботи на посадах слідчих.

Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено постановою Лубенського міськрайонного суду від 12.01.2017 у справі № 539/4036/16-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду у складі від 27.02.2017, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати:

- 01 рік 11 місяців 25 днів проходження строкової військової служби у рядах Радянської Армії;

- 01 рік 11 місяців половину строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського;

- 08 років 01 місяць 07 днів проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

Отже, наявність у позивача відповідного вищенаведеного стажу, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, встановлено постановою Лубенського міськрайонного суду від 12.01.2017 у справі № 539/4036/16-а та не потребує доказування.

При цьому суд зазначає, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. Дозволяється виключно шляхом прийняття закону змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат.

Частина четверта статті 142 Закону 1402-VIII передбачає, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У пункті 19 постанови Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20 також наголошено на тому, що за змістом частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2021 у справі №580/492/21.

Водночас, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить повних 35 років, то суд вважає за необхідним зазначити, що щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2021 у справі №580/492/21.

З урахуванням наведеного, відповідачем здійснено протиправні дії щодо незарахування до стажу позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зважаючи на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №09 щодо здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити позивачу перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало рішення відповідача, яке підлягає скасуванню, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними, визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 , що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, проходження військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.11.2020 №09.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна