Справа № 674/1200/22
Суддя: Ольховський Є. Б.
Дата ухвалення: 2022-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 674/1200/22
Провадження № 2-а/674/54/22
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2022 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.,

за участю секретаря Бойчук С.В.

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора сектора поліцейської діяльності №1 (Нова Ушиця) ВП №2 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Гриневича Михайла Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕАР №5857638 від 06.09.22 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП за відсутністю в його діях складу правопорушення. Свої вимоги обґрунтував тим, що вказана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки транспортний засіб, яким він керував, а саме електроскутер «Liberti Moto» не вимагає наявності в нього посвідчення водія, відповідно п. 2.1Правил дорожнього руху України, не є механічним транспортним засобом, а відтак він не зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.

Ухвалою Дунаєвецького райсуду Хмельницької області від 05.10.22 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін.

14.10.2022 року представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області Гладкоскок С.В. подала до суду відзив у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що дії поліцейського при складанні оскаржуваної постанови були законними та правомірними, оскільки в діях водія ОСОБА_1 містились ознаки порушень вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме: порушення п. 2.1. «а» ПДР України, за вчинення якого останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП. Департамент звертає увагу на те, що у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати - посвідчення водія, Відповідно до п. 2.1. ПДР Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Зазначив, що електроскутер «Liberti Razor», який має потужність двигуна 1,2 кВт є транспортним засобом та вимагає отримання посвідчення водія відповідної категорії на його керування.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд поновити строк на оскарження постанови, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки оскаржувану постанову отримав тільки 20.09.2022 р., після звернення за правовою допомогою до адвоката.

Законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний 10-денний строку, який обчислюється з дня вручення постанови. При цьому, слід ураховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Суд вважає, що позивачу слід поновити строк на оскарження такої постанови, оскільки звертаючись до суду з вказаним позовом позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив обставини, з якими пов`язує поважність причин пропуску строку звернення до суду, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті позову, поновивши строки.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 (Нова Ушиця) відділення поліції № 2 (Дунаївці) Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНН в Хмельницькій області лейтенанта поліції Гриневич М.О. від 06.09.2022 р. серія ЕАР 5857638 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., за адміністративне правопорушення передбачене ст. 126 ч. 2 КУпАП.

Згідно вищезазначеної постанови, ОСОБА_1 06 вересня 2022 р. о 13 год. 18 хв., керуючи транспортним засобом «LIBERTY RAZOR», в с. Січинці дорога Житомир Чернівці 241 км., не пред`явив посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії чим порушив п.2.1.а. ПДР, і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п 2.13 ПДР України транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, та наведено перелік термінів, що використовуються у цих Правилах, де розмежовано значення кожного із них.

Так, на відміну від «механічного транспортного засобу», «транспортним засобом» є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «Транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний суд у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018 року.

Разом з тим, позивач зазначає, що керував електроскутером марки «Liberti Moto», який відповідно до технічного паспорту має потужність двигуна 1200 ВТ (1.2 кВт), максимальна швидкість до 43 км/г.

Таким чином, у відповідності до визначень закріплених у Правилах дорожнього руху України електроскутер марки «Liderti Moto», потужністю 1200 ВТ (1.2 кВт), не може визнаватись механічним транспортним засобом (та не підлягає державній реєстрації).

Враховуючи зазначене, особа, яка керує електроскутером марки «Liderti Moto» з потужністю 1200 ВТ (1.2 кВт), не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. 2. 1 (а)ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електроскутер не являється.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Дослідивши зміст оскарженої постанови, суд погоджується з доводами позивача, що під час її винесення поліцейським порушено положення статті 280 КУпАП.

Згідно із ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідальність за вказаною нормою настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, матеріали справи не містять жодних доказів вчинення правопорушення ОСОБА_1 , крім постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідальними особами не доведено правомірність своїх дій, тому суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 126 КУпАП.

У відповідності із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин

Таким чином, в діях ОСОБА_1 викладених у постанові, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано договір про надання правової допомоги від 06.09.22 р., акт №28/09 приймання-передачі наданих послуг за договором, відповідно до якого вартість послуг склала 1500 грн., квитанцією про оплату послуг.

Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд зазначає, що обговорення проблемних питань захисту прав та інтересів позивача, аналіз нормативних джерел входять до складу видів правової допомоги, передбачених ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені, пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу, та стягнення на користь позивача суми сплачених та тих, що підлягають сплаті витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 1500 грн.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. з урахуванням розміру встановленого законом для справ даної категорії станом на 01.01.2022.

Керуючись ст.ст. 5, 19, 77, 134, 241-246, 250, 251, 255, 286, 297 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5857638 від 06.09.22 р.

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Інспектора сектору поліцейської діяльності № 1 (Нова Ушиця) відділення поліції № 2 (Дунаївці) Кам`янець-Подільського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Гриневич Михайла Олександровича від 06.09.2022 р. серія ЕАР № 5857638 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. та 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дунаєвецький районний суд (згідно до перехідних положень) протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо було проголошено вступну та резолютивну частину рішення строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський