Справа № 420/6477/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6477/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення № UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року про коригування митної вартості товарів; стягнення судових витрат.

Позовна заява подана за допомогою системи Електронний суд.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

Обґрунтування позовних вимог

Позов мотивований тим, що 06 березня 2020 року між ТОВ «МЕГАОПТСТРОЙ» (Покупець) та НОМА APPLIANCES CO. LTD. (Продавець) був укладений контракт № CH-UA-19/09/03. На умовах визначених контрактом та на підставі супроводжувальних документів Продавець НОМА APPLIANCES CO. LTD. здійснив поставку на адресу Покупця відповідного товару: - Товар № 1: Морозильні камери типу «Скриня» - код товару .

02.02.2022 року під час декларування вказаних товарів у порядку, встановленому Митним кодексом України, Позивачем була заявлена митна вартість товарів, визначена ним самостійно, а саме в сумі 10 800,00 доларів США. Митна вартість визначалась за основним методом - за ціною договору, у відповідності до ст. 57, 58 Митного кодексу України.

На підтвердження митної вартості товару та для митного оформлення, Позивач надав Відповідачу пакет документів, передбачений ст. 53 Митного кодексу України.

Як зазначає позивач, для митного оформлення товарів декларантом подано: Пакувальний лист; Рахунок-фактура (інвойс); Коносамент; Автотранспортна накладна; Декларація про походження товару; Зовнішньоекономічний договір (контракт) з додатками.

Проте, не дивлячись на подання позивачем повного пакету передбачених Митним кодексом України документів, Відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості, внаслідок чого позивач був змушений додатково надмірно сплатити мито та ПДВ.

Позивач вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів протиправним.

Доводи позивача щодо спростування висновків митниці, викладених в оскаржуваному рішенні про коригування, обґрунтовані наступним.

Щодо зауваження митного органу стосовно того, що загальна вартість товарів, що поставляються на умовах CIF, при вирахуванні з неї транспортних витрат буде від`ємною, що ставить під сумнів включення у фактурну вартість товару будь-яких витрат понесених продавцем, позивач зазначив, що сторони вільні у визначені умов контракту, цін на товари та послуги.

На переконання позивача, до митного органу були надані документи, що підтверджують вартість товару Специфікація та інвойс (рахунок - фактура).

Щодо зауваження про відсутність страхових документів, позивач зауважив, що умовами поставки за контрактом є базис поставки CIF, відповідно до якого саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої Постачальником ціни. За таких умов, вимоги щодо надання доказів розміру витрат на страхування, на переконання позивача, є незаконними та безпідставними.

Також позивач вказав на безпідставність посилання відповідача на дані інших контрактів та ЄАІС, оскільки порядок формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання даних інших суб`єктів господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Щодо зауваження про ненадання додаткових документів, позивач зазначив, що це не є підставою для здійснення коригування.

З наведених підстав позивач стверджує про необґрунтованість зауважень митного органу, внаслідок яких прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості імпортованого товару.

На підставі викладеного, посилаючись на те, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору, для застосування якого декларантом подано повний пакет документів, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування рішення № UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року про коригування митної вартості товарів.

Процесуальний рух справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.04.2022 року, адміністративна справа № 420/6477/22 передана судді Глуханчуку О.В.

Ухвалою суду від 04 травня 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідачу копія ухвали суду про відкриття провадження у справі направлена засобами електронного зв`язку (за адресою електронної пошти), що підтверджується звітом про доставлення електронного листа (а.с. 52).

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав, з клопотаннями/заявами щодо продовження строку на подання відзиву до суду не звертався.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви по суті справи та/або клопотання учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой», , зареєстроване у якості юридичної особи 27.10.2017 року; в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата запису: 24.12.2021, номер запису: 005020929 (а.с. 9).

Основним видом економічної діяльності підприємства є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний).

06 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (Покупець) та компанією НОМА APPLIANCES CO. LTD. (Китай) (Продавець) укладений контракт № CH-UA-19/09/03 на постачання товарів, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Контрактом, Продавець зобов`язується поставити товар - холодильне обладнання, а Покупець придбати його (а.с. 19-26).

Умови поставки: СІF Odessa/Chornomorsk/Pivdenny відповідно до Інкотермс 2010.

Ціна та вартість: ціна за одиницю товару вказується у товаросупровідних документах (п.4.1). Загальна вартість контракту 5000000, 00 доларів США. Ціни, вказані в контракті, включають вартість пакування та маркування, в яких постачається товар (п. 4.2).

Валюта долар США або інша валюта (п. 5.1).

Умови оплати: 100 % оплата до отримання товару на склад Покупця в Україні (п. 5.5). На Банківські реквізити продавця.

Перелік товаросупровідних документів (п. 6.1): Морський коносамент; Специфікація (2 оригінала); Комерційний рахунок-фактура (3 оригінала); пакувальний лист (3 оригінала).

На виконання умов зазначеного контракту підприємство-нерезидент відправник компанія НОМА APPLIANCES CO. LTD. (Китай) поставило Позивачу партію товару: Морозильники типу «Скриня», місткістю 380 л, побутові, нові. Код товару . Загальна кількість 75 шт. Пакування: картонні коробки. Ціна товару 10 800,00 доларів США.

02 лютого 2022 року з метою митного оформлення постановленого товару, позивачем подано до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі митну декларацію №508040/2022/000670 від 02.02.2022 року, згідно якої митна вартість товару була визначена за ціною договору (а.с. 10).

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації:

Пакувальний лист б/н від 21.12.2021;

Рахунок-фактура (інвойс) №BIH21121779 від 21.12.2021;

Коносамент №215247874 від 30.12.2021;

Автотранспортна накладна №4077 від 01.02.2022;

Декларація про походження товару №BIH21121779 від 21.12.2021;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №69 від 21.12.2021;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 10.06.2020;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 20.08.2020;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 07.12.2020.

Проте, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом.

Підставою сумнівів правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом зазначено те, що у поданих документах містяться розбіжності та не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, які підтверджують митну вартість товарів. Зокрема, наведено наступні розбіжності:

1) Товар постачається на умовах CIF. Як вбачається з назви умови поставки у вартість товару на умовах CIF включається вартість фрахту та вартість страхування товару. За наявної у митниці інформації вартість доставки вантажу в одному 40 футовому контейнері до митного кордону України з Китаю становить від 11 100 до 13 000 дол. США в залежності від порту відправлення. Відповідно до поданого Коносаменту, у зв`язку з географічним розташуванням порту Zhongshan, вартість транспортування становитиме не менше 11950 дол. США. Вказане підтверджується наявною у митному органі інформацією щодо вартості доставки товару у 40-футовому контейнері з Китаю у співставний період. За поданою декларацією загальна фактурна вартість товару з включенням до неї продавцем витрат на транспортування та страхування (вантаж переміщувався у 40-футовому контейнері) становить 10 800 дол. США. Виходячи з викладеного загальна вартість товарів при вирахуванні з неї транспортних витрат буде від`ємною. Зазначене ставить під сумнів дійсність фактурної вартості товару та включення до фактурної вартості, вказаної в Інвойсі, будь-яких витрат понесених продавцем. Сумніви щодо повноти заявленої фактурної вартості також підтверджуються п.4.2. контракту, де ціна товару включає в себе пакування та маркування.

2) Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, що підтверджують митну вартість товарів є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо було здійснено страхування). Відповідно до умов поставки CIF продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж та повинен надати покупцю страховий полюс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим страхових документів та документів про вартість страхування не надано.

З огляду на вищевказані розбіжності, декларанту, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, було запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів додаткові документи (а.с. 33), а саме:

1) якщо здійснювалось страхування страхові документи;

2) документи, що підтверджуються вартість перевезення;

3) банківські платіжні документи;

4) копію митної декларації країни відправлення;

5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

6) калькуляцію виробника.

У відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів, декларантом надано комерційну пропозицію, а також повідомлено, що інших документів надано не буде (а.с. 33).

Декларанту відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю згідно п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, - за ціною договору.

02 лютого 2022 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2022/000004/2, відповідно до якого підставами прийняття вказаного рішення зазначено вищенаведені обставини стосовно розбіжностей у поданих документах та ненадання декларантом витребуваних документів (а.с. 15-16).

Рішенням митниці від 02 лютого 2022 року № UA508000/2022/000004/2 митну вартість, заявленого до митного оформлення товару, було скориговано та обрано другорядний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на підставі інформації, наявної у митного органу, а саме: МД від 11.11.2021 № UA902080/2021/803800, до рівня 229, 33 доларів США. (числове значення митної вартості: 75*229,33=17199, 75 доларів США).

Щодо послідовності обрання методу визначення митної вартості товарів, в рішенні зазначено, що митним органом з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну та інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, та встановлено наявність митних оформлень подібних товарів, що постачаються на таких саме комерційних умовах, з вищою фактурною вартістю, а саме 229, 33 доларів США/шт. (МД від 11.11.2021 №UA902080/2021/803800).

Однак, позивач не погоджується із таким коригуванням митної вартості товару, яке, на його думку, призвело до безпідставної надмірної сплати ним митних платежів, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі - Митний кодекс, МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або, яка підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (ч. 2).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення митного контролю, відповідач поставив під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості товару за основним методом ціною договору (контракту) - Зовнішньоекономічний контракт № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020.

Судом встановлено, що підставою для висновків митного органу про недоведеність заявленої митної вартості товарів стали розбіжності у поданих документах.

З огляду на вищезазначені розбіжності, декларанту внесено вимогу щодо надання протягом 10 календарних днів додаткових документів, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Декларант, надавши додаткові наявні у нього документи, вважав, що поданих ним документів достатньо для підтвердження митної вартості товару за основним методом ціною договору.

Що стосується витребування митним органом додаткових документів.

Як вже було зазначено, частина третя статті 53 Митного кодексу України передбачає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Суд звертає увагу на положення частин 1, 2 ст. 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач запропонував позивачу надати такі додаткові документи:

якщо здійснювалось страхування страхові документи;

документи, що підтверджуються вартість перевезення;

банківські платіжні документи;

копію митної декларації країни відправлення;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

калькуляцію виробника.

У відповідь на повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів, декларантом надано комерційну пропозицію, а також повідомлено, що інших документів надано не буде (а.с. 33).

Відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 02 лютого 2022 року № UA508000/2022/000004/2, відповідно до якого підставами прийняття вказаного рішення зазначено розбіжності у поданих документах та ненадання декларантом витребуваних додатково документів (а.с. 15-16).

Проаналізувавши обґрунтованість сумнівів відповідача, відносно прийнятності заявленої декларантом ціни товару, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне.

Як вже було зазначено, 06 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (Покупець) та компанією НОМА APPLIANCES CO. LTD. (Китай) (Продавець) укладений контракт № CH-UA-19/09/03 на постачання товарів, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Контрактом, Продавець зобов`язується поставити товар - холодильне обладнання, а Покупець придбати його (а.с. 19-26).

Умови поставки: СІF Odessa/Chornomorsk/Pivdenny відповідно до Інкотермс 2010.

Ціна та вартість: ціна за одиницю товару вказується у товаросупровідних документах (п.4.1). Загальна вартість контракту 5000000, 00 доларів США. Ціни, вказані в контракті, включають вартість пакування та маркування, в яких постачається товар (п. 4.2).

Валюта долар США або інша валюта (п. 5.1).

Умови оплати: 100 % оплата до отримання товару на склад Покупця в Україні (п. 5.5). на Банківські реквізити продавця.

Перелік товаросупровідних документів (п. 6.1): Морський коносамент; Специфікація (2 оригінала); Комерційний рахунок-фактура (3 оригінала); пакувальний лист (3 оригінала).

Як підтверджується матеріалами справи, на підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу перелік вказаних вище товаросупровідних документів.

Разом із митною декларацією подано: Пакувальний лист б/н від 21.12.2021; Рахунок-фактура (інвойс) №BIH21121779 від 21.12.2021; Коносамент №215247874 від 30.12.2021; Автотранспортна накладна №4077 від 01.02.2022; Декларація про походження товару №BIH21121779 від 21.12.2021; Зовнішньоекономічний договір (контракт) № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 та доповнення до нього (№69 від 21.12.2021; б/н від 10.06.2020; б/н від 20.08.2020; б/н від 07.12.2020).

Додатково надана Специфікація №69 до контракту № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 (а.с. 34-35).

Що стосується зауваження митного органу з приводу відсутності у поданих до митного оформлення документах страхових документів та документів про вартість страхування.

З приводу зазначеного порушення позивач пояснив, що згідно умов поставки ризики пов`язані зі страхування товару включені у вартість і покладені на продавця товару. Інформація щодо вище вказаних витрат продавцем товару покупцю не надана.

У свою чергу суд стосовно вказаного зауваження звертає увагу на наступні обставини справи та норми митного законодавства України.

У розумінні п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, є документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо таке страхування здійснювалося.

Відповідно до п. 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 7) витрати на страхування цих товарів.

Тобто, при визначенні митної вартості товарів витрати на страхування враховуються: якщо таке страхування здійснювалося та якщо ці витрати не включалися до ціни товару.

Відповідно до умов контракту поставка товару здійснюється на умовах СІF Odessa/Chornomorsk/Pivdenny відповідно до Інкотермс 2010.

Відповідно до Інкотермс 2010 (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року), термін CIF (Cost, Insurance and Freight) вартість, страхування та фрахт <...> означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

За умовами терміна CIF, продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6: нести усі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4; - сплатити ціну фрахту та всі інші витрати, що випливають із статті А.3 "а", включаючи витрати щодо завантаження товару на борт судна; - нести витрати, пов`язані з придбанням страхування у відповідності зі статтею А.3 "б"; - сплатити будь-які збори за розвантаження в узгодженому порту розвантаження, покладені на продавця відповідно до договору перевезення; - сплатити, коли це належить, витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару та які потребуються для його транзитного перевезення через будь-яку країну у випадках, коли вони відповідно до договору перевезення покладаються на продавця.

Отже, термін CІF передбачає обов`язок продавця зі страхування товару.

Водночас, за умовами п. 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості товарів витрати на страхування враховуються якщо ці витрати не включалися до ціни товару.

Проте, у даному випадку згідно умов контракту № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 року, витрати на страхування товару включені у вартість товару, а отже не мають впливу на визначення митної вартості товару.

Що стосується наступного зауваження митного органу, а саме сумнівів щодо дійсності фактурної вартості товару та включення до фактурної вартості, вказаної в Інвойсі, будь-яких витрат понесених продавцем.

Відповідачем вказано, що за наявної у митниці інформації вартість доставки вантажу в одному 40 футовому контейнері до митного кордону України з Китаю становить від 11 100 до 13 000 дол. США в залежності від порту відправлення. Відповідно до поданого Коносаменту, у зв`язку з географічним розташуванням порту Zhongshan, вартість транспортування становитиме не менше 11950 дол. США. За поданою декларацією загальна фактурна вартість товару з включенням до неї продавцем витрат на транспортування та страхування (вантаж переміщувався у 40-футовому контейнері) становить 10 800 дол. США. Виходячи з викладеного загальна вартість товарів при вирахуванні з неї транспортних витрат буде від`ємною. Зазначене ставить під сумнів дійсність фактурної вартості товару та включення до фактурної вартості, вказаної в Інвойсі, будь-яких витрат понесених продавцем. Сумніви щодо повноти заявленої фактурної вартості також підтверджуються п.4.2. контракту, де ціна товару включає в себе пакування та маркування.

Як вже було зазначено, товар поставлявся за базисом поставки СІF (вартість, страхування та фрахт) Інкотермс 2010.

Поставка товару на умовах СІF (вартість, страхування та фрахт) Інкотермс 2010 передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару.

Згідно Комерційного Інвойсу №BIH21121779 від 21.12.2021 року, вартість товару становить 10 800 дол. США (з розрахунку 144 дол. США за 1 одиницю) (а.с. 29).

Суд відхиляє зауваження митного органу щодо нерентабельності фактурної вартості товару, з огляду на таке.

Стаття 627 Цивільного кодексу України, гарантує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.2, 3 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, відповідач не має права втручатись у здійснення декларантом та його контрагентом з числа нерезидентів підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що Зовнішньоекономічний договір (контракт) № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 року є дійсним, зауваження відповідача щодо його умов та змісту є безпідставними та не є чинником, пов`язаним з неможливістю визначення митної вартості товарів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що висловлені відповідачем зауваження щодо розбіжностей у документах, поданих для митного оформлення придбаного позивачем на підставі зовнішньоекономічного контракту № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 року, товару, не спростовують визначення митної вартості за першим методом - ціною контракту.

Щодо надання додаткових документів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

З аналізу частин 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що митна декларація країни відправлення є додатковим документом, що надається на додаткову вимогу митного органу за наявності у декларанта.

При цьому, суд звертає увагу, що митна декларація країни відправлення товару не є тим документом, який впливає на визначення митної вартості товару.

Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями також відносяться до додаткових документів, що надаються на вимогу митного органу за наявності у декларанта.

За приписами п. 6, п. 10 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, надання транспортних (перевізні) документів та документів про вартість страхування вимагається у разі, коли за умовами поставки витрати ці витрати не включалися до ціни товару.

Відповідно до Інкотермс 2010 терімін CІF передбачає обов`язок продавця зі страхування товару. Також продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6: нести усі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі статтею А.4; - сплатити ціну фрахту та всі інші витрати, що випливають із статті А.3 "а", включаючи витрати щодо завантаження товару на борт судна; - нести витрати, пов`язані з придбанням страхування у відповідності зі статтею А.3 "б"; - сплатити будь-які збори за розвантаження в узгодженому порту розвантаження, покладені на продавця відповідно до договору перевезення.

З урахуванням умов поставки CІF, витрати продавця на страхування та транспортування товару включені до ціни товару.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, банківські платіжні документи надаються якщо рахунок сплачено.

Таким чином, додатково витребувані відповідачем документи, у даному випадку не впливають на визначення митної вартості товару.

Відповідач не обґрунтував яким чином витребувані документи впливають на підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою, розбіжностями у поданих документах для підтвердження заявленої митної вартості товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено тощо. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до положень чч. 6-7 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом із цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, встановлені в ст. 57 Митного кодексу.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому частинами 2, 3, 6 статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач надав до митного органу, окрім митної декларації: Пакувальний лист б/н від 21.12.2021; Рахунок-фактура (інвойс) №BIH21121779 від 21.12.2021; Коносамент №215247874 від 30.12.2021; Автотранспортна накладна №4077 від 01.02.2022; Декларація про походження товару №BIH21121779 від 21.12.2021; Зовнішньоекономічний договір (контракт) № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020 та доповнення до нього (№69 від 21.12.2021; б/н від 10.06.2020; б/н від 20.08.2020; б/н від 07.12.2020). Додатково надана Специфікація №69 до контракту № CH-UA-19/09/03 від 06.03.2020.

Надання позивачем усіх вищевказаних документів до митного оформлення не заперечується сторонами та відображено у картці відмови.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості за першим методом, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.

Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Спрацювання системи управління ризиками не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості товару, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

У своїх сталих правових позиціях Верховний Суд з приводу спірних правовідносин наголошує, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом, тощо.

Однак, таких доказів не міститься в матеріалах даної справи.

Проте саме на підставі наявної інформації баз даних ЄАІС митним органом встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим, а саме: 229, 33 доларів США/шт. (МД від 11.11.2021 №UA902080/2021/803800) ніж заявлено декларантом (144 дол. США/шт).

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надані. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товариством товару.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судом встановлено, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року прийняте відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що митницею безпідставно здійснено коригування, заявленої декларантом митної вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, проаналізувавши положення законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд вважає необхідним задовольнити адміністративний позов та скасувати спірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, суд, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, здійснює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3 000, 00 грн. (а.с. 37-39).

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:

Договір про надання правової допомоги від 05 січня 2022 року, укладений між Адвокатським бюро «Євгена Малюка» (Бюро) та товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (Клієнт) (а.с. 40-43). За умовами Договору розмір гонорару за складання позовної заяви складає 3000, 00 грн. (пп. 4.5.1 розд. 3 Договору).

Акт наданих послуг від 14 лютого 2022 року до Договору про надання правової допомоги, згідно якого Бюро надано Клієнту послугу з підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення № UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року про коригування митної вартості товарів. Вартість послуги 3000, 00 грн. (а.с. 44).

Відповідач не надав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тощо.

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу письмові докази, суд вважає співмірним та розумним розмір компенсації вартості наданих адвокатом послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції у розмірі 3000, 00 грн.

Таким чином, оскільки адміністративний позов задоволено, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача, оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача.

На підставі викладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2481, 00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 3000, 00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 162, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про коригування митної вартості товарів №UA508000/2022/000004/2 від 02.02.2022 року.

Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (; 73003, м. Херсон, вул. Гоголя, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (; 73003, м. Херсон, вул. Нестерова, 2-В) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481, 00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (; 73003, м. Херсон, вул. Гоголя, 13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (; 73003, м. Херсон, вул. Нестерова, 2-В) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн. (три тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаоптстрой» (; 73003, м. Херсон, вул. Нестерова, 2-В).

Відповідач Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (; 73003, м. Херсон, вул. Гоголя, 13).

Суддя О.В. Глуханчук