Справа № 320/2836/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2836/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Ганечко О.М., Василенка Я.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до норми частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням рішення Конституційного суду України №1-р (ІІ)2019;

- зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 , інваліду ліквідатору ЧАЕС пенсію відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити з 01.10.2017 перерахунок пенсії з інвалідності, обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.10.2017 до моменту здійснення перерахунку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не під час проходження дійсної строкової служби, тому права на проведення перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він не має. Позивач вважає, що відмовляючи йому у перерахунку пенсії, відповідач діяв всупереч нормам чинного законодавства, Рішенню Конституційного Суду України від 25.04.2019, чим порушило його права та інтереси.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції зроблено безпідставні висновки щодо відсутності у позивача права на здійснення перерахунку пенсії у відповідності до приписів частини третьої статті 59 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як військовозобов`язаний, як член штабу Цивільної оборони в м. Чорнобиль з 27.04.1986 по 28.03.1987, є особою з інвалідністю другої групи, отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Від Головного управління ПФУ України у Київській області 05.05.2020 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що з 15.07.1983 по 11.05.1994 позивач перебував у трудових відносинах з Білоцерківським підприємством 09011 Київського облуправління автотранспорту, працював водієм. Згідно п.3 статті 15 КЗПП СРСР, трудовий договір розривається у випадку призову на військову службу. Однак, позивача не було звільнено з роботи, а відряджено наказом підприємства на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС.

Таким чином, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не був військовослужбовцем, як того вимагає норма закону, а працював водієм Білоцерківського АТП 31011.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2020 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №250/1972/19.

Розпорядженням Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року «Щодо повторного автоматизованого розподілу справ» здійснено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 08.04.2021 року №796/0/15-21 про звільнення судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у складі судді-доповідача Лічевецького І.О. та суддів Ганечко О.М., Василенка Я.М. прийнято справу до свого провадження.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія № 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 12.11.1998 Київською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області 29.09.2005, позивач має статус інваліда війни 2 групи. Захворювання, пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Управлінням захисту населення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області 16.06.1997.

З трудової книжки позивача вбачається, ОСОБА_1 у період з 15.07.1983 по 11.05.1994 працював водієм Білоцерківського підприємства 09011 Київського облуправління автотранспорту.

Відповідно до наказу по Білоцерківському АТП 31011 від 20.05.1986 (по особовому складу) позивач у період з 09.05.1986 по 19.05.1986 був відряджений на роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для виконання особливо важливого завдання в м. Прип`ять Чорнобильського району Київської області.

Згідно з довідкою Білоцерківського АТП 13206 від 08.04.1991 №76, ОСОБА_1 був направлений на роботу по ліквідації аварії на ЧАЕС у періоди з 27 по 28 квітня 1986 року, з 09 по 19 травня 1986 року та з 01.03.1987 по 28.03.1987 в якості водія.

Позивач 21.05.2019 року звернувся до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)2019 у справі №3-14/2019, просив провести перерахунок та здійснити виплату пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Білоцерківським об`єднаним управлінням ПФУ Київської області було прийнято рішення від 27.05.2019 №9351/07, яким відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що позивач не відноситься до категорії осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахуванні пенсії та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 59 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796-XII; в редакції чинній до 01 жовтня 2017 року) передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Таким чином, частина третя статті 59 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» статтю 59 Закону №796-ХІІ викладено в наступній редакції: «Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».

Закон № 2148-VIII в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01 жовтня 2017 року.

Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій частини третьої статті 59 Закону № 796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, внісши зміни до частини третьої цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Таким чином, дія статті 59 Закону № 796-XII (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним визначальним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Отже, обов`язковою умовою для застосування положень частини третьої статті 59 Закону № 796-XII, є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.

Разом з тим, вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) за конституційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним.

Отже, цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за частиною третьою статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.

Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Викладене свідчить про те, що положення частини третьої статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» в частині «дійсної строкової», втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення 25 квітня 2019 року.

Водночас, після ухвалення Конституційним Судом України Рішення у справі №1-р (ІІ)/2019 незмінною залишилася та умова, що особи під час участі у ліквідації наслідків ЧАЕС, внаслідок чого отримали інвалідність, повинні були перебувати на службі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2019 року, ухваленій у зразковій справі №520/1972/19 (провадження №Пз/9901/11/19).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримав 2 групу інвалідності внаслідок її участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зі змісту довідки Управління з питань надзвичайних ситуацій від 21.09.2005 №532 вбачається, що на підставі розпорядження начальника ЦО Київської області від 26.04.1986 №35, до участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 26.04.1986 по грудень 1986 року було залучено, зокрема, формування ЦО м. Біла Церква автопідприємство 31011.

Відповідно до наказу по Білоцерківському АТП 31011 від 20.05.1986 (по особовому складу) позивач у період з 09.05.1986 по 19.05.1986 був відряджений на роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для виконання особливо важливого завдання в м. Прип`ять Чорнобильського району Київської області.

Також зі змісту довідок Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 03.06.2005 №95 та від 15.09.2005 №201 вбачається, що позивач у період з 09.05.1986 по 19.05.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі автоформування від АТП-31011 у відповідності з планами Цивільної оборони за Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 від 18.03.1976 (Положення про Цивільну оборону), працюючи водієм автобуса, внаслідок чого отримав дозове навантаження 7,1 рентген, є ліквідатором першої категорії та інвалідом другої групи.

Колегія суддів звертає увагу, що докази наявності у позивача статусу військовослужбовця чи військовозобов`язаного, признаного на військові збори, або проходження ним військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у матеріалах справи відсутні. Окрім того, таких доказів не надано позивачем і до апеляційної скарги.

Таким чином, надані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог спростовано відповідачем, а спірна відмова відповідача в перерахунку пенсії є законною та обґрунтованою, а тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність позивача критеріям, наявність яких обумовлює право особи на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону №796-XII.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя О.М.Ганечко

Суддя Я.М.Василенко