Справа № 640/16896/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2022 року м. Київ № 640/16896/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Консорціума "Військово-будівельна індустрія"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового - повідомлення рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Консорціума "Військово-будівельна індустрія" (надалі - позивач), адреса: 03151, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6 до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень неправомірного податкового - повідомлення рішення рішення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Так, з позовної заяви судом було встановлено, що позивач у якості відповідача зазначає - Головне управління ДПС у місті Києві ().

Водночас, беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Судом в свою чергу встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено територіальні органи Державної податкової служби. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 визначено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30 вересня 2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Кабінет Міністрів України постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, в якому зазначено Головне управління ДПС у місті Києві.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30 вересня 2020 року територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22 жовтня 2020 року внесено рішення № 011086626 засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що починаючи з 22 жовтня 2020 року Головне управління ДПС у місті Києві перебуває у стані припинення, а повноваження та функції даного органу передано до Державної податкової служби України.

В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу, що 30 вересня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 008085321 про створення Головного управління ДПС у місті Києві в якості філії (іншого відокремленого підрозділу) у складі Державної податкової служби України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління ДПС у місті Києві, затвердженого наказом Державної податкової служби від 12 листопада 2020 року № 643, встановлено, що Головне управління ДПС у місті Києві () є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Головне управління ДПС у місті Києві забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території міста Києва. Головне управління ДПС у місті Києві є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у місті Києві ().

В свою чергу суд звертає увагу, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2020 року у справі № 420/5772/18, від 06 жовтня 2020 року у справі № 804/958/17, від 10 жовтня 2020 року у справі № 804/958/17, від 03 грудня 2020 року у справі № 805/2173/16-а, від 30 грудня 2020 року у справі 805/4361/17-а, Верховних Судом зазначено, що «у випадку, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи».

Таким чином, з урахуванням викладеного вище та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що Головне управління ДПС у місті Києві (відокремлений структурний підрозділ) (код ЄДРПОУ ВП 44116011) являється правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у місті Києві () то починаючи з 30 вересня 2020 року здійснює функції та повноваження останнього.

В свою чергу, суд звертає увагу, що предметом спору в даному випадку є питання щодо протиправності податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС у місті Києві № 377360416 від 18 травня 2021 року, що свідчить про те, що вказане рішення було прийнято вже на момент існування Головного управління ДПС у місті Києві (відокремлений структурний підрозділ) (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Вказане вище в сукупності свідчить про те, що позивачем, при зверненні до суду з даним адміністративним позовом було зазначено неналежного відповідача, а саме Головне управління ДПС у місті Києві (), замість правильного Головне управління ДПС у місті Києві (відокремлений структурний підрозділ) (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, станом на час виникнення спірних відносин та на момент звернення позивача до суду Кодексом адміністративного судочинства України передбачено, що строки звернення до суду можуть бути встановлені іншими законами України та регламентовано строк звернення до суду, який передбачений відповідним законом.

У свою чергу, частина 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 Податкового кодексу України. З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 року по справі №500/2486/19 зроблено правовий висновок, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 Податкового кодексу України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Верховним Судом зазначено, що численні юридичні наслідки, які з огляду на положення Податкового кодексу України виникають або можуть виникнути внаслідок реалізації контролюючим органом своїх повноважень та обов`язків, після того, як визначене контролюючим органом грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого, настають у значно менший строк, ніж 1095 днів. Тому надання такого строку для звернення до суду з вимогою про оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання створювало б непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, зокрема, щодо обсягу прав і обов`язків як платників податків, так і контролюючих органів. Зокрема така непропорційність здатна створити стан невизначеності щодо легітимності дій контролюючого органу, вчинених у законний спосіб у межах строку давності, встановленого статтею 102 ПК України, оскільки після звернення платника податків з відповідним позовом до суду раніше узгоджені грошові зобов`язання стають неузгодженими. У зв`язку з наведеним право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

З вищевикладеного вбачається, що норма п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду у випадку не здійснення досудового адміністративного оскарження до вищого податкового органу, а тому такий строк визначається пунктом 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що до податкових повідомлень-рішень Кодексом адміністративного судочинства України та Податковим кодексом України встановлені наступні види строків звернення до суду у справах даної категорії:

- 6 місяців якщо позивачем не застосовувалась процедура досудового врегулювання спору;

- 3 місяці якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору, однак рішення за результатами скарги не було прийнято або не було направлено скаржнику;

- 1 місяць якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору та прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги.

В свою чергу, судом під час ознайомлення з матеріалами адміністративного позову було встановлено, що позивач використав надане йому право на адміністративне оскарження рішень податкового органу.

Таким чином, в даному випадку, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду з даними позовними вимогами становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження, оскільки позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору.

Зі змісту позову судом встановлено, що позивачем оскаржується податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у місті Києві № 377360416 від 18 травня 2021 року.

10 червня 2021 року представник позивача звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення з власними запереченнями щодо відповідної податкової перевірки.

15 вересня 2022 року представник позивача звернувся до Державної податкової служби України з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію, щодо розгляду скарги від 10 червня 2021 року про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення № 377360416 від 18 травня 2021 року, оскільки, як зазначає представник позивача у позовній заяві, Рішення Державної податкової служби України про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення № 377360416 від 18 травня 2021 року ні представник позивача, ні позивач не отримували, проте що заважало представнику позивача звернутися з адвокатським запитом щодо надання інформації про розгляду скарги від 10 червня 2021 року про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення раніше, ніж майже через півтора року, представник позивача не зазначає.

Суд звертає увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді Державної податкової служби України на адвокатський запит представника позивача вбачається, що Рішення Державної податкової служби України про перегляд спірного податкового повідомлення-рішення № 377360416 від 18 травня 2021 року було направлено 01 вересня 2021 року на адресу, зазначену у скарзі та адресу позивача рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Водночас, суд звертає увагу, що до суду з даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 30 вересня 2022 року (що підтверджується штриховим кодовим ідентифікатором на конверті, який позивач надіслав на адресу суду).

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не було надано заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У відповідності до частин 1, 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутній документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, про що складено Акт № 569 від 13 жовтня 2022 року Окружним адміністративним судом міста Києва, що, при опрацюванні поштового відправлення № 741, відправник ОСОБА_1 , не виявилось вказаних у додатку документів, а саме: квитанції про сплату судового збору.

У преамбулі Закону України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлена у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2022 року - 2 481,00 гривень.

З аналізу позовних вимог, заявлених позивачем у позовній заяві вбачається, що позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру.

Отже, керуючись викладеним вище, та з урахуванням приписів чинного законодавства, суд зазначає, що позивачу слід надати суду документ про сплату судового збору на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва у розмірі 2 481,00, за звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивачами можуть бути усунуті у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- належним чином оформленої позовної заяви відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, з зазначенням належного відповідача, разом з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості учасників справи;

- оригіналу документу про сплату судового збору на рахунок Окружного адміністративного суду міста Києва за звернення до суду з адміністративним позовом майнового характеру у розмірі 2 481,00 грн (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/Печерс.р-н, код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783, рахунок отримувача - UA4026007, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101).

- заяви про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою, в якій зазначити підстави, з яких позивач просить визнати їх поважними, разом з доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 122, 123, 160 - 162, частиною 1, 2 статті 169, статтями 241-243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву Консорціума "Військово-будівельна індустрія" - залишити без руху.

2. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

3. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова