Справа № 440/8156/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/8156/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), у якій просить: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 як інваліду другої групи (по інвалідності) за наявністю трудового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести нарахування пенсії ОСОБА_1 по інвалідності за наявністю трудового стажу 14 років.

Позовна заява здана позивачем на пошту 20 вересня 2022 року, що підтверджується штампом поштової організації на конверті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності внаслідок не зарахування до його страхового стажу періодів роботи: у колгоспі "Жовтень" із 05.07.1989 по 19.11.1991, у Карлівській автоколоні з 05.07.1984 по 13.04.1988 та у Миргородській ПМК з 06.10.1987 по 22.04.1988, посилаючись на те, що ним було подано до пенсійного органу достатні докази на підтвердження страхового стажу за вказані періоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду у справі №440/8156/22, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

14 жовтня 2022 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Луганській області на позовну заяву /а.с. 57-60, 62-64/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що згідно даних електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 4 місяці 09 днів (страховий стаж враховано по 31.08.2018). До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: в Карлівській автоколоні з 05.07.1984 по 13.01.1986 та у Миргородській ПМК з 06.10.1987 по 22.04.1988, оскільки трудова книжка ( НОМЕР_1 ) заповнена з порушенням вимог Інструкції, а саме, в обох випадках записи про звільнення завірено печатками підприємств, які неможливо ідентифікувати; в колгоспі "Жовтень" з 05.07.1989 по 19.11.1991, оскільки згідно наданої довідки від 08.10.2021 № 186/01-11/2, відсутні відомості про відпрацьовані трудодні. Таким чином, страховий стаж позивача становить 10 років 4 місяці 09 днів, що не дає права на призначення пенсії по інвалідності.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 з 26.08.2021 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 25, 81-82/.

11.10.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 13/, звернувся до Карлівського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності /а.с. 86-87/, та з пакетом документів, копії яких містяться у матеріалах справи /а.с. 67-82/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Луганській області.

18.10.2021 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №16 /а.с. 16-18, 90-92/, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підставою для відмови у призначенні пенсії у цьому рішенні зазначено, що згідно наданих документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 04 місяці 09 днів, що не відповідає нормам статті 32 Закону. Відповідачем не враховано до страхового стажу заявника періоди роботи наявні в трудовій книжці НОМЕР_2 від 03.11.1980, а саме: у колгоспі "Жовтень" з 05.07.1989 по 19.11.1991 оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі, що є порушенням Інструкції; в Карловській автоколоні з 05.07.1984 по 13.04.1988 та Миргородській ПМК з 06,10.1987 по 22.04.1988, оскільки заповнена трудова книжка з порушенням вимог Інструкції, а саме, в обох випадках записи про звільнення завірено печатками підприємств, які неможливо ідентифікувати.

Позивач не погодився з відмовою ГУ ПФУ в Луганській області в призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з чим звернувся до суду позовом у цій справі.

Надаючи правову спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 26.08.2021 встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК, копія якої наявна у матеріалах справи /а.с. 25, 81-82/.

На час встановлення позивачу другої групи інвалідності та на час звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності від 11.10.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 13/, досяг 58 років.

Згідно із приписами частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема, від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

За розрахунком пенсійного органу на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, підтверджений страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 04 місяці 09 днів, про що зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії №16 від 18.10.2021.

Спір між сторонами виник щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи:

- з 05.07.1989 по 19.11.1991 у колгоспі "Жовтень" з підстав відсутні відомостей про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі;

- з 05.07.1984 по 13.04.1988 у Карловській автоколоні та з 06.10.1987 по 22.04.1988 у Миргородській ПМК з підстав заповнення трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, оскільки записи про звільнення завірено печатками підприємств, які неможливо ідентифікувати.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

У трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , копія якої міститься у матеріалах справи /а.с. 67-71/, наявні, зокрема, записи:

- 05.07.1984 - прийнятий водієм третього класу в Карлівській автоколоні Полтавського ВТО ОСК (підстава - наказ №51 від 05.07.1984) /запис №7/;

- 13.01.1986 - звільнений згідно статті 38 КЗпП УРСР за власним бажанням (підстава - наказ №3 від 13.01.1986) /запис №8/;

- 06.10.1987 - прийнятий на роботу каменярем третього класу в Миргородській ПМК (підстава - наказ №176 від 06.10.1987) /запис №13/;

- 22.04.1988 - звільнений з роботи за закінченням строку договору (підстава - наказ №68 від 25.04.1988) /запис №14/.

Архівною довідкою Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/779 /а.с. 23/ підтверджено, що згідно з постановою правління Полтавського обласного споживчого кооперативу №9 від 02.02.1995 Карлівська автоколона виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу з 01.02.1995 перейменована в автоколону Карлівського районного споживчого товариства, яка ліквідована розпорядженням голови Карлівської РДА №782 від 30.12.2003. Документи з особового складу даного підприємства в зв`язку з ліквідацією надійшли на збереження у трудовий архів.

Архівною довідкою Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/778 підтверджено, що згідно з книгами наказів з особового складу Карлівської автоколони виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу ОСОБА_1 був прийнятий на роботу водієм 3 класу з 05.07.1984 (наказ №51 п. 3 від 05.07.1984), звільнений з 13.01.1986 (наказ №5 від 13.01.1986) /а.с. 22/.

Архівним витягом архівного відділу Миргородської міської ради Полтавської області від 22.11.2021 №07-02/630 підтверджено, що відповідно до наказу директора Миргородської пересувної механізованої колони №65 по особовому складу №176 від 06.10.1987 нижчеперелічених осіб, умовно засуджених, прийнято на роботу з 06.10.1987, зокрема, ОСОБА_1 - каменярем 3 розряду, підстава: направлення спецкомендатури. Підстава: ф.№63, оп.1, спр. 497, арк. 286-287. Із наказу директора Миргородської пересувної механізованої колони №65 по особовому складу №68 від 26.04.1988: 7. ОСОБА_1 , каменяра 3 розряду, умовно засудженого, звільнити з роботи з 22.04.1988 у зв`язку з помилуванням від покарання, підстава: лист спецкомендатури. Підстава: ф.№63, оп.1, спр.506, арк. 87. /а.с. 24/.

Отже, період роботи ОСОБА_1 з 05.07.1984 по 13.01.1986 водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу та період роботи з 06.10.1987 по 22.04.1988 каменярем третього класу в Миргородській ПМК підтверджений записами у трудовій книжці позивача, а також архівною довідкою Комунальної установи "Карлівський трудовий архів" від 09.11.2021 №05-64/778 /а.с. 22/, архівним витягом архівного відділу Миргородської міської ради Полтавської області від 22.11.2021 №07-02/630 /а.с. 24/.

Щодо тверджень відповідача про недоліки у записах трудової книжки ОСОБА_1 в частині завірення записів про звільнення печатками підприємств, які неможливо ідентифікувати, суд зазначає таке.

Згідно з приписами пунктів 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки покладався на адміністрацію підприємства, а не на працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Луганській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідачем не надано до суду доказів на спростування фактів роботи ОСОБА_1 з 05.07.1984 по 13.01.1986 водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу, та/або з 06.10.1987 по 22.04.1988 каменярем третього класу в Миргородській ПМК.

Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що така обставина як неможливість ідентифікувати печатки підприємств, з яких звільнено позивача, є формальною та не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист, та для не зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 05.07.1984 по 13.01.1986 водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу та з 06.10.1987 по 22.04.1988 каменярем третього класу в Миргородській ПМК.

Оцінюючи дії відповідача щодо підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.07.1989 по 19.11.1991 у колгоспі "Жовтень", суд зазначає таке.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 наявні такі записи /а.с. 28, зворот а.с. 69/:

- 05.07.1989 - прийнятий на роботу у колгосп "Жовтень" (підстава - договір №190 від 05.07.1989) /запис №17/;

- 19.11.1991 - звільнений з роботи за закінченням робіт згідно договору (підстава - договір) /запис №18/.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив особливий порядок зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників", установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу, в тому числі на членів рибознавчих колгоспів, з моменту прийняття їх у члени колгоспу.

Відповідно до пункту 1 Основного положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою правління Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу (пункт 2 Основних положень).

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно пункту 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Згідно із зразком трудової книжки колгоспника, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310, у трудовій книжці колгоспника зазначається в розділі V відомості про трудову участь в загальному господарстві, зокрема прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та причини невиконання такого річного мінімуму.

Зважаючи на викладене, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, яка ведеться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу та підтверджує обставини про трудову участь: прийняття в колгоспі річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві, його виконання чи не виконання.

Разом з тим, як встановлено із записів трудової книжки позивача, останній працював у колгоспі "Жовтень" Машівського району на підставі договору №190 від 05.07.1989, а не вступав у члени колгоспу /зворот а.с. 69/.

Позивач звернувся для отримання уточнюючих довідок до Комунального закладу "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області.

У архівній довідці Комунального закладу "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області від 08.10.2021 №186/01-11/2 зазначено, що у книгах обліку нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу "Жовтень" Андріївської сільської ради Машівського району Полтавської області, відомостей про відпрацьовані вихододні на ОСОБА_1 не виявлені, тому надати довідку за період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1991 не є за можливе /а.с. 80/.

Водночас, архівною довідкою Комунального закладу "Машівський трудовий архів" Машівської селищної ради Полтавської області від 08.10.2021 №186/01-11/1 підтверджено, що у книгах обліку нарахування заробітної плати колгоспників колгоспу "Жовтень" Андріївської сільської ради Машівського району Полтавської області записано про те, що ОСОБА_1 за період роботи з 01.01.1989 по 31.12.1991 отримував таку заробітну плату: листопад 1989 - 117,55, січень 1990 - 215,23, березень 1990 - 84,64, квітень - 184,20, червень 1990 - 44,64, жовтень - 47,98, січень 1991 - 25,67, квітень 1991 - 300,00, травень 1991 - 309,06, червень 1991 - 211,25, липень 1991 - 60,34, вересень 1991 - 262,54, жовтень 1991 - 115,39. Підстава: Ф-37, ОП-0, спр. 1989-1991 /а.с. 79/.

Отже, ОСОБА_1 здійснювалася оплата праці колгоспом "Жовтень" Машівського району у спірному періоді.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 439/905/17.

Записами в трудовій книжці позивача зафіксовано стаж роботи позивача у колгоспі "Жовтень" Машівського району на підставі договору №190 від 05.07.1989 у період з 05.07.1989 по 19.11.1991.

Тобто у трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період.

Факт оплати праці ОСОБА_1 у сукупності з відомостями трудової книжки позивача свідчать про роботу ОСОБА_1 у колгоспі "Жовтень" Машівського району у період з 05.07.1989 по 19.11.1991.

Доказів того, що у період з 05.07.1989 по 19.11.1991 позивач не працював у колгоспі "Жовтень" Машівського району на підставі строкового трудового договору до суду не надано.

Суд враховує, що ЄСПЛ наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності згідно статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Оскільки ОСОБА_1 встановлено з 26.08.2021 другу групу інвалідності, позивач станом на момент встановлення другої групи інвалідності та на момент звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності досяг 58 років та мав стаж роботи більше 14 років.

Відтак, позивач має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 05 липня 1984 року по 13 січня 1986 року водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу, з 06 жовтня 1987 року по 22 квітня 1988 року каменярем третього класу в Миргородській ПМК, з 05 липня 1989 року по 19 листопада 1991 року у колгоспі "Жовтень" Машівського району, та прийнявши рішення від 18 жовтня 2021 року №16 про відмову в призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також необґрунтовано, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню, зважаючи на те, що за приписами пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Підсумовуючи викладене вище, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з 26 серпня 2021 року, а позивач звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності 11 жовтня 2021 року (тобто не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності), а також враховуючи, що оскаржувані дії щодо відмови у призначенні пенсії виразилися у прийнятті відповідачем рішення від 18 жовтня 2021 року №16 про відмову в призначенні пенсії, яке порушує право позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18 жовтня 2021 року №16 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ОСОБА_1 з 05 липня 1984 року по 13 січня 1986 року водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу, з 06 жовтня 1987 року по 22 квітня 1988 року каменярем третього класу в Миргородській ПМК, з 05 липня 1989 року по 19 листопада 1991 року у колгоспі "Жовтень" Машівського району та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26 серпня 2021 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка,9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ідентифікаційний код 21782461) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 18 жовтня 2021 року №16 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи ОСОБА_1 з 05 липня 1984 року по 13 січня 1986 року водієм третього класу в Карлівській автоколоні виробничо-транспортного об`єднання Полтавського обласного споживчого кооперативу, з 06 жовтня 1987 року по 22 квітня 1988 року каменярем третього класу в Миргородській ПМК, з 05 липня 1989 року по 19 листопада 1991 року у колгоспі "Жовтень" Машівського району та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 26 серпня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич