Справа № 300/2107/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2022 р. справа № 300/2107/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області відповідно до змісту якого просить: визнати неправомірною відмову у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2; зобов`язати зарахувати до страхового стажу роботу в СПД ОСОБА_2 на посаді експедитора з 29.12.2006 по 05.10.2007; зобов`язати зарахувати до стажу роботи в шкідливих умовах праці: навчання в Івано-Франківському технічному училищі №1 з 01.09.1983 по 14.07.1984; роботу в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» з 05.06.1992 по 03.10.1992 та з 05.10.1992 по 31.12.1992 на посаді електрозварника 3-го розряду, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Розділом 32 Списку 2 затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 та пунктами 906 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10); роботу у Військовій частині № НОМЕР_1 (з 25.09.1996 - в/ч НОМЕР_2 ) з 12.05.1993 по 28.02.1997 на посаді електрозварника 3-го розряду, яка передбачена Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (пунктом 906 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162); призначити та виплачувати з 27.05.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, всупереч рішенню Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Позивач зазначає, що станом на 02.08.2021 (дату звернення із заявою про призначення пенсії) він досягнув відповідного пенсійного віку (55 років), визначеного пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення пенсії за Списком №2. Вважає, що такі обов`язкові умови як необхідний вік та стаж роботи мають застосовуватись в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Також зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора в СПД ОСОБА_2 , до пільгового стажу роботи за Списком №2 період навчання з 01.09.1983 по 14.07.1984 в Івано-Франківському технічному училищі №1, періоди роботи з 05.06.1992 по 03.10.1992, з 05.10.1992 по 31.12.1992 на посаді електрозварника 3-го розряду в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» та період роботи з 12.05.1993 по 28.02.1997 на посаді електрозварника 3-го розряду у Військовій частині №89513.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про залучення співвідповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що згідно з поданими документами страховий стаж позивача становить 24 роки 6 місяців, з них пільговий стаж за Списком №2 - 11 років 5 місяців 4 дні. Стверджує, що сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу, а тому зарахувати період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора в СПД ОСОБА_2 до страхового стажу позивача немає законних підстав. Також зазначає, що законодавцем визначено, що період навчання у професійно-технічному навчальному закладі може бути зараховано до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, лише за умови зарахування на роботу за набутою професією. Основними документами для зарахування періоду роботи на пільгових умовах за Списком №2 та призначення пенсії, на думку відповідача, є уточнюючі довідки та матеріали про результати атестації робочих місць. Звертає увагу, що в трудовій книжці позивача відсутня інформація, в яких умовах працювала особа, та не вказується чи була така особа зайнята певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

07.09.2021 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за Списком №2 (а.с.68).

Рішенням від 14.09.2021 за №07 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 6 місяців 6 днів, з них пільговий стаж за Списком №2 - 11 років 05 місяців 04 дні. Вказано, що довідка №А-130 від 17.08.2021 потребує уточнення відповідно до акту перевірки №741/ІВ/2/2 від 17.08.2021, оскільки не вказані відпустки без збереження заробітної плати, не вказана атестація робочого місця за 1993 рік, також пільгова довідка не відповідає нормам чинного законодавства, відповідно до п.3 Порядку застосування Списків №1 та №2 (№3 від 18.11.2005) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи (а.с.72).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 17.09.2021 за №0900-0213-8/34439 повідомило позивача про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю пільгового та страхового стажу, передбаченого статтею 114 вказаного Закону (а.с.39).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі також - Закон №1788-XII) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно із пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року), на пільгових умовах мали право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, особи зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28

років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років), зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

До внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-XII було встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону (60 років), зокрема, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Таким чином, Законом України від 02.03.2015 №213-VIII передбачено поетапне збільшення стажу для працівників зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці з 25 до 30 років.

Надалі Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 (надалі також - Закон №2148-VIII), Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Згідно п.2 ч. 2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VIII), на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII, у новій редакції викладений п.2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, який діє на час звернення позивача до відповідача.

Згодом, 23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Конституційний Суд України зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного Рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення, підлягають застосуванню стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…".

Проаналізувавши все вищевикладене, зокрема наведене рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 (часу прийняття цього Рішення КСУ) існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати до спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

При вирішенні цього спору, суд враховує принцип верховенства права, відповідно до якого, згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є "практичними та ефективними". Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі "Броньовський проти Польщі" ("Broniowski v. Poland"), заява №31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Проаналізувавши вищенаведені рішення ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зокрема пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, суд вважає за необхідне застосувати найбільш сприятливий для позивача підхід.

Таким чином, у розглядуваній справі до спірних правовідносин перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні є найбільш сприятливий для позивача, а саме пункт "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII, положення якого визнано неконституційними.

Підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 стала відсутність необхідного пільгового та страхового стажу.

Згідно розрахунку стажу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 24 роки 6 місяців і 6 днів. Пільговий стаж становить 11 років 5 місяців. До стажу за Списком №2 зараховано періоди роботи з 19.07.1984 по 09.10.1991, з 12.10.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 04.06.1992, з 04.10.1992 по 04.10.1992, з 01.01.1993 по 11.05.1993, з 24.07.2000 по 16.12.2001, з 01.01.2002 по 16.06.2002, з 22.06.2002 по 16.03.2003 та з 01.04.2003 по 03.11.2003 (а.с.73).

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У відповідності до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 28.07.1984 (а.с.10-13), позивач у спірний період:

- з 01.09.1983 по 14.07.1984 навчався у технічному училищі №1 м. Івано-Франківська;

- 19.07.1984 прийнятий на роботу до 63 котельно-зварювального заводу в цех №4 електрозварником 3 розряду, згідно наказу №86-к від 20.07.1984;

- 01.01.1988 підтверджено третій розряд електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, на підставі наказу №420 від 30.11.1987;

- 11.05.1993 звільнений з роботи згідно із п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку із переведенням до Військової частини № НОМЕР_1 , на підставі наказу №64-к від 10.05.1993;

- 12.05.1993 прийнятий на роботу до Військової частини № НОМЕР_1 у зв`язку із переведенням електрозварником 3 розряду на БМД-777, згідно наказу №79 від 13.05.1993;

- 01.08.1996 Військова частина № НОМЕР_4 перейменована на Військову частину № НОМЕР_2 , наказ №78 від 31.07.1996;

- 28.02.1997 звільнений з роботи за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України, на підставі наказу №16 від 03.03.1997.

За змістом абзаців 4, 5 пункту 2.14 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України за №58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58), якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Аналогічні відомості містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду навчання з 01.09.1983 по 14.07.1984 в Івано-Франківському технічному училищі №1, періоду роботи з 05.06.1992 по 03.10.1992, з 05.10.1992 по 31.12.1992 на посаді електрозварника 3-го розряду в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод», суд зазначає таке.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 передбачено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Професію електрозварника віднесено до розділу XXXII Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці робота в яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, до розділу XXXIII Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, до розділу XXXIII Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Відповідно до пункту 2 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Тобто, виключно виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків, вважається виконання роботи зі шкідливими умовами праці повний робочий день.

У відповідності до пунктів 4.3, 4.4, 4.5 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (надалі також - Порядок №442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Таким чином, з 21.08.1992 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії і виробництва у відповідних Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено вищевказаним Порядком №442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80% робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до довідки ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» №105 від 12.05.2021 ОСОБА_1 працював на 63 котельно-зварювальному заводі з 19.07.1984 по 11.05.1993 на посаді електрозварника (а.с.74).

Згідно із довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №А-130 від 17.08.2021 ОСОБА_1 працював повний робочий день у ДП «Івано-Франківському котельно-зварювальному заводі», зокрема, з 19.07.1984 по 11.05.1993 виконував роботу за шкідливими умовами праці, за посадою електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах 3 розряду, електрозварник на автоматичних та напівавтоматичних машинах 4 розряду, що передбачено Списком №2, розділу ХХХІІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 за №36 (а.с.77).

В контексті вказаного, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що актом перевірки відомостей про стаж роботи, які видані для призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» від 17.08.2021 №741/ІВ/2/2 (а.с.78) підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі наказу від 20.07.1984 №86-к прийнятий на роботу по на направленню після закінчення т/училища №1 на відрядну оплату праці в цех №4 електрозварником ручної зварки по третьому розряду з 19.07.1984, згідно наказу від 30.11.1987 №420 присвоєно з 01.01.1988 позивачу електрозварнику на автоматичних і півавтоматичних машинах 3 розряд, наказом № 64-к від 10.05.1993 ОСОБА_1 звільнено з роботи електрозварника цеху №4 по статті 36 п.5 КЗпП України по переводу на роботу у в/ч НОМЕР_1 з 11.05.1993 (а.с.78).

У вказаному акті також зазначено, що матеріали атестації робочих місць за умовами праці, що підтверджують право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2, за посадою електрозварник: наказ від 29.12.1993 №281 про «Порядок про проведення атестації робочих місць за умовами праці», висновок ДЕУП від 10 квітня 2000 року №266 щодо якості проведення атестації робочих місць за умовами праці на Івано-Франківському 63 котельно-зварювальному заводі проведеної у 1993-1994 роках; наказ від 07 квітня 1998 року "Про проведення атестації робочих за умовами праці", висновок від 23 лютого 2000 року №251 щодо якості проведення атестації робочих місць за умовами праці на Івано-Франківському 63 котельно-зварювальному заводі проведеної у 1998 році.

Вказані накази та висновки долучені позивачем до матеріалів справи (а.с.17-29).

Суд зазначає, що в акті перевірки пенсійного органу від 17.08.2021 зазначено, що при перевірці використано книги наказів за 1984-1993, особові картки по обліку кадрів Т-2 №9189, заведена 16.07.1984, а також особові рахунки працівників за 1984-1993 роки.

Крім того слід зазначити, що перевірка відомостей про стаж роботи позивача проводилася пенсійним органом із метою перевірки довідки від 12.05.2021 за №106. В акті перевірки від 17.08.2021 за №741/ІВ/2/2 зазначено, що роботодавцю рекомендовано видати нову довідку.

У акті перевірки від 17.08.2021 вказано, що позивач перебував у відпустках без збереження заробітної плати, зокрема, з 05.06.1992 по 05.07.1992, з 06.07.1992 по 06.08.1992, 03.08.1992 по 03.10.1992, з 05.10.1992 по 05.11.1992, з 05.11.1992 по 30.11.1992, з 01.12.1992 по 31.12.1992.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно статті 84 Кодексу законів про працю України у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати. За сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Як слідує зі статті 4 Закону України «Про відпустки» відпустки без збереження заробітної плати є одними з видів відпусток.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Час простою та періоди відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08 лютого 2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі №295/8979/16-а.

Таким чином, до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 за спірний період роботи з 05.06.1992 по 03.10.1992, з 05.10.1992 по 31.12.1992 на посаді електрозварника в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» має бути враховано тільки один місяць.

У відповідності до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом, а відповідно до п. 109 «з» Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 період навчання у професійно-технічному училищі включається до пільгового стажу роботи за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Згідно диплому від 16.07.1984 серії НОМЕР_5 позивач з 01.09.1983 по 14.07.1984 навчався в Івано-Франківському технічному училищі №1 (а.с.76).

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 після закінчення навчання з 19.07.1984 працював електрозварником у 63 котельно-зварювальному заводі (а.с.9).

Згідно розрахунку стажу відповідачем зараховано до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 19.07.1984 по 09.10.1991 (а.с.73).

Оскільки перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, час навчання позивача повинен бути зарахований, як до його загального страхового стажу так і до пільгового стажу.

Отже, позивач має право на зарахування вищезазначеного періоду навчання до його пільгового стажу.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зарахування відповідачем до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоду роботи з 12.05.1993 по 28.02.1997 на посаді електрозварника 3-го розряду у Військовій частині № НОМЕР_1 , суд зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 за спірні періоди роботи не містять відомостей, заповнених відповідно до абзацу 4 пункту 2.14 розділу 2 Інструкції №58.

Відтак, суд погоджується із доводами відповідача про відсутність у трудовій книжці позивача усіх необхідних відомостей, на підставі яких можна визначити право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як зазначалося судом вище, згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, за відсутності у трудовій книжці відомостей про характер виконуваної особою роботи, особливо, що стосується тих осіб, пенсія яким призначається на пільгових умовах, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.09.2022 у справі №560/1399/19.

Із матеріалів справи слідує, що для підтвердження пільгового стажу роботи за Списком №2 у Військовій частині № НОМЕР_1 позивачем надано архівні довідки Міністерства оборони України від 08.06.2021 №179/1/4710 та від 06.08.2021 №179/1/6915.

Так, згідно архівної довідки Міністерства оборони України від 08.06.2021 №179/1/4710 ОСОБА_1 працював у Військовій частині № НОМЕР_1 (з 25.09.1996 - в/ч № НОМЕР_2 ) на посаді електрозварника з 12 травня 1993 року по 28 лютого 1997 року. Зазначено, що в перевірених документах в/ч № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за травень 1993 - лютий 1997 відсутня інформація про характер виконуваних робіт. Умови праці, кількість відпрацьованих днів, тривалість робочого дня, надбавки за шкідливі умови праці не виявлена. Атестаційні матеріали та картки умов праці в/ч № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на зберігання до архіву не надходили (а.с.31).

У відповідності до архівної довідки від 06.08.2021 №179/1/6915 Міністерства оборони України в архівних документах в/ч № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відображено нарахування заробітної плати за період з травня 1993 року по лютий 1997 року. Зазначено, що ОСОБА_1 працював у Військовій частині № НОМЕР_1 на посаді електрозварювальника СМУ-777 м. Івано-Франківськ, прийнятий з 12.05.1993, звільнений 28.02.1997. В наказах командира вищеназваної частини від 23.05.1994 №74, від 10.04.1995 №53, від 20.05.1996 №60 про надання чергових відпусток, особовій картці ф. Т-2 ОСОБА_1 інформація щодо надання додаткових днів за шкідливі умови праці відсутня. Атестаційні картки з питань атестації робочих місць за умовами праці зазначеної військової частини, протоколи кваліфікаційних комісій, колективні договори з додатками до них на зберігання до архіву не надходили (а.с.32).

Суд звертає увагу, що в силу приписів пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років (у спірному випадку) у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Враховуючи, те що у трудовій книжці позивача відсутні відомості, на підставі яких можна визначити право на пільгове пенсійне забезпечення позивача у період з 12.05.1993 по 28.02.1997, зважаючи на відсутність інформації про зайнятість повний робочий або виконання робіт в умовах, передбачених Списками №2, не менше 80 відсотків робочого часу, відсутність уточнюючих довідок про пільговий характер роботи ОСОБА_1 та матеріалів атестації робочого місця у спірний період, у суду відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 цього періоду роботи позивача.

Лише покликання позивача на записи у трудовій книжці та надання архівних довідок Міністерства оборони у цьому випадку є недостатнім.

Наявність посади електрозварника у Списках №2 без надання будь-яких інших підтверджуючих документів про пільговий характер роботи не може бути підставою для зарахування до пільгового стажу роботи періоду роботи у Військовій частині № НОМЕР_1 (А-2335).

Таким чином, період роботи позивача з 12.05.1993 по 28.02.1997 на посаді електрозварника у Військовій частині № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) не підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком №2.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора в ФОП ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

У відзиві на позов Головне управління пенсійного фонду України зазначає, що вказаний період не був зарахований до стажу роботи ОСОБА_1 , у зв`язку із несплатою роботодавцем страхових внесків.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1 - 3, 10, 12 статті 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі також - Закон №1058-IV) страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно з частинами 1-4 статті 24 Закону Закон №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 у ФОП ОСОБА_2 , за які, на думку відповідача, не було сплачено страхові внески.

Разом з цим, відповідачем не надано суду доказів несплати ФОП ОСОБА_2 у зазначений період за позивача страхових внесків.

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 31.10.2019 у справі №235/7373/16, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 06.07.2020 у справі №242/2179/17, згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Також, позивачем до матеріалів справи долучено трудовий договір від 02.10.2006, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (а.с.49).

Отже, період роботи ОСОБА_1 з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора в ФОП ОСОБА_2 повинен бути зарахований пенсійним органом до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора у ФОП ОСОБА_2 має бути врахований до його страхового стажу, період навчання з 01.09.1983 по 14.07.1984 в Івано-Франківському технічному училищі №1 та один місяць роботи на посаді електрозварника у період з 05.06.1992 по 03.10.1992 і з 05.10.1992 по 31.12.1992 в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод» мають бути враховані до пільгового стажу роботи за Списком №2, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача призначити та виплачувати з 27.05.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, суд зазначає наступне.

Пенсійний орган розглядаючи заяву позивача від 07.09.2021 керувався нормами частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовив у призначенні пенсії позивачу у зв`язку із відсутністю страхового стажу роботи та стажу роботи на пільгових умовах. Однак у цій справі суд дійшов висновку про наявність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Крім того, у цій справі суд вирішив зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора у ФОП ОСОБА_2 ; до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 період навчання з 01.09.1983 по 14.07.1984 у Івано-Франківському технічному училищі №1 та один місяць роботи на посаді електрозварника у період з 05.06.1992 по 03.10.1992 і з 05.10.1922 по 31.12.1992 в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод».

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 07.09.2021, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу.

У задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії, слід відмовити, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не відмовляло позивачу у призначенні пенсії, а тільки повідомило його листом від 17.09.2021 №0900-0213-8/34439 про прийняте 14.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволення позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 496,20 грн. (50% задоволених позовних вимог).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) період роботи з 29.12.2006 по 05.10.2007 на посаді експедитора у ФОП ОСОБА_2 ; до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 період навчання з 01.09.1983 по 14.07.1984 у Івано-Франківському технічному училищі №1, один місяць роботи на посаді електрозварника у період з 05.06.1992 по 03.10.1992 і з 05.10.1922 по 31.12.1992 в ДП «Івано-Франківський котельно-зварювальний завод».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області () повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 07.09.2021, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.