Справа № 320/9445/22
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

27 жовтня 2022 року Київ № 320/9445/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12.10.2022 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття провадження № 69499011 від 26.07.2022, винесену державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іванченко Дарією Сергіївною;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, винесену державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іванченко Дарією Сергіївною.

Відповідно до ухвали суду від 17.10.2022 позов залишено без руху.

Згідно з ухвалою від 14.10.2022 судом відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ухвали від 21.10.2021 судом також відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

26.10.2022 представником позивача адвокатом Кухарчук А.Ю., повторно подано заяву (клопотання) від 26.10.2022, в якій вона просить суд зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 69499011, яке перебуває на виконанні Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та здійснюється на підставі постанови Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022, згідно якої здійснюється стягнення із ОСОБА_1 штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн. з конфіскацією цих товарів, зі стягненням відповідно до статей 541, частини третьої статті 461 Митного кодексу України її вартості в сумі 1 686 104, 63 грн.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви представник зазначає, що на цей час існують достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови про відкриття виконавчого провадження № 69499011 від 26.07.2022, що підтверджується наступним.

26.07.2022 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 69499011 з примусового стягнення боргу з ОСОБА_1 у вигляді штрафу 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн. з конфіскацією цих товарів, зі стягненням відповідно до статей 541, частини третьої статті 461 Митного кодексу України її вартості в сумі 1 686 104, 63 грн., яке відкрите на підставі постанови Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022 про порушення митних правил.

Ця постанова, на думку позивача, винесена з порушенням Закону України «Про відкриття виконавчого провадження», що призвело до того, що відносно позивача наразі незаконно вживаються заходи примусового виконання рішень, що стало підставою для пред`явлення позову.

Позивач не погоджується з прийнятою державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження № 69499011 від 26.07.2022.

17.07.2021 відносно позивача головним державним інспектором оперативного відділу № 1 управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Київської митниці ОСОБА_2 було винесено протокол про порушення митних правил № 2423/10000/21.

26.11.2021 Солом`янський районний суд міста Києва за результатами розгляду вказаного протоколу виніс постанову у справі № 760/24806/21 про закриття провадження у справі.

17.01.2022 Київський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги виніс постанову, якою скасував постанову Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/24806/21 та визнав винним ОСОБА_1 у порушенні митних правил за частиною першою статті 483 Митного кодексу України, застосувавши до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн. з конфіскацією цих товарів, зі стягненням відповідно до статей 541, частини третьої статті 461 Митного кодексу України її вартості в сумі 1 686 104, 63 грн., а всього 3 372 209, 26 грн.

27.06.2022 ОСОБА_1 оскаржив цю постанову до Верховного Суду.

10.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Київської митниці із заявою, в якій просив не звертатись до органів примусового виконання рішення суду до 01.04.2022 включно у зв`язку з намірами ОСОБА_1 у добровільному порядку виконати постанову, а також звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, в якій просив надати строк (розстрочку) на виконання рішення, однак ніякої відповіді від Київської митниці не отримав, як і не отримав від Митниці вимоги про добровільну сплату боргу.

03.06.2022 Солом`янський районний суд міста Києва виніс ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином ОСОБА_1 уважає, що він не знав і не міг знати, а також не передбачав, коли саме Київська митниця звернеться із заявою про примусове виконання постанови Київського апеляційного суду.

Уважає, що постанова Київського апеляційного суду від 17.01.2022 мала бути звернута до виконання у строк до 17.04.2022.

Зазначає, що є очевидні ознаки протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження, яка винесена із очевидним та грубим порушенням вимог Закону, у той момент, коли строк пред`явлення виконавчого документа від 17.01.2022 закінчився ще 17.04.2022, а тому відповідач повинен був прийняти рішення про повернення виконавчого документа стягувачу.

У той же час сам факт існування у провадженні органу примусового виконання рішень свідчить про те, що виконавець вже маючи незаконно відкрите виконавче провадження буде здійснювати заходи примусового стягнення та передбачені Законом заходи примусового виконання рішення.

При цьому, винесена у межах виконавчого провадження № 69499011 постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2022, яка на думку представника ОСОБА_1 є очевидно протиправною, ще й винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 26.07.2022, про арешт коштів боржника від 18.10.2022 та про арешт майна боржника від 18.10.2022.

Зазначено також, що абсолютно логічним на думку заявника є крок відповідача у цій ситуації за наявності не зупиненого виконавчого провадження винесення постанови про звернення стягнення на кошти ОСОБА_1 , при цьому звертатись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову після того, як така буде винесена постанова про звернення стягнення коштів - буде недоцільно, оскільки у разі навіть задоволення позову, ОСОБА_1 у подальшому доведеться звертатись до відповідача та очевидно до суду із заявами про повернення стягнутих коштів.

Про необхідність вжиття заходів забезпечення позову зазначено, що у разі невжиття таких заходів, пред`явлений позов у разі його задоволення не буде в повній мірі ефективним способом захисту, у зв`язку із чим ОСОБА_1 у поданій представником заяві про забезпечення позову наголошує, що з урахуванням викладених обставин у позовній заяві та у заяві про забезпечення позову, є достатні обставини, які свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадження № 69499011.

При цьому зазначено, що наявність арешту рахунків призводить до порушень прав ОСОБА_1 та порушення нормальних умов життя як його, так і його родини та до неможливості фінансового забезпечення його родини, яка повністю перебуває на утриманні ОСОБА_1 та складається крім самого ОСОБА_1 ще й з дружини ОСОБА_1 , та чотирьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на таке.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову врегульований статтями 150-158 Кодексу адміністративного судочинства України, які регламентують підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При розгляді та вирішенні такої заяви суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб в тому числі й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

Забезпечення позову це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватись судом із підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматись у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, із урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

Крім того Верховний Суд у своїй постанові від 25.03.2020 у справі № 240/9592/19 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому у своїй постанові від 23.06.2020 у справі № 640/110/20 Верховний Суд зазначив, що викладені у постанові, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог частини другої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені висновки Верховного Суду враховані судом у спірних правовідносинах.

Зі змісту поданої представником заяви про забезпечення позову необхідність застосування заявлених заходів обґрунтовано тим, що державним виконавцем накладено арешти на банківські рахунки позивача та на нерухоме майно відповідно до постанов від 18.10.2022. Таким чином на цей час, на думку представника заявника, відбувається безпідставне та фактичне стягнення грошових коштів, що безпосередньо свідчить про необхідність вжиття заходів забезпечення позову для ефективного захисту та поновлення порушених прав ОСОБА_1 .

Крім того зазначено, що абсолютно логічним на думку заявника є крок відповідача у цій ситуації за наявності не зупиненого виконавчого провадження винесення постанови про звернення стягнення на кошти ОСОБА_1 .

При цьому суд зазначає, що арешт коштів це операція, що полягає в обмеженні прав власника щодо розпоряджання своїми грошовими коштами. Арешт коштів як такий не означає зміну їх власника. Арешт коштів як банківська операція становить собою зупинення видаткових операцій по рахунку (при цьому кошти, що надходять на рахунок, продовжують прийматись).

Таким чином арешт коштів за своєю суттю не є списанням коштів із рахунків позивача, а лише свідчить про забезпечення державним виконавцем гарантії сплати коштів в подальшому у порядку виконавчого провадження.

Щодо тверджень представника заявника, що абсолютно логічним є крок відповідача у цій ситуації за наявності не зупиненого виконавчого провадження винесення постанови про звернення стягнення на кошти ОСОБА_1 , то такі твердження суд уважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними документальними доказами, зокрема, доказами винесення постанови про звернення стягнення на кошти ОСОБА_1 , а також те, що суд не може констатувати та передбачити, які дії будуть вчинені державним виконавцем у майбутньому і коли саме, враховуючи встановлені процесуальним законодавством України скороченні строки розгляду даної категорії справ.

Суд констатує, що така обов`язкова умова для забезпечення позову, як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Отже на цьому етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних постанов. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваних постанов є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Також суд зазначає, що всі наведені ОСОБА_1 обставини у позовній заяві потребують доказуванню, крім того, їх не можна вважати такими, що очевидно призведуть до заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі або свідчать про очевидність ознак протиправності оскаржуваних постанов відповідача.

За вказаних обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову за відсутності доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також за відсутності реальної загрози невиконання судового рішення у випадку ухвалення його на користь ОСОБА_1 .

Крім того, слід зазначити, що суд вже розглядав із аналогічних підстав раніше подану заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в межах цієї справи та постановив відповідну ухвалу від 21.10.2022.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви представнику ОСОБА_1 адвокату Кухарчук Анні Юріївні про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Шевченко А.В.