Справа № 320/7299/22
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року 320/7299/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4830 про відмову у наданні громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 08.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Крім того, судом встановлено, що 19.08.2022 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.06.2022 №4842;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 об`єднано в одне провадження адміністративні справи №320/7299/22 та №320/7298/22 з присвоєнням адміністративній справі номеру №320/7299/22.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні дозволу на імміграцію, оскільки в оскаржуваному рішенні не наведено жодних конкретних приписів закону, якими була б передбачена відмова у наданні їм дозволу на імміграцію. На думку позивачів, посилання відповідача в оскаржуваних рішеннях, як на підставу відмови у наданні їм дозволу на імміграцію, а саме на п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що перевірочними заходами встановлено неправдиве зазначення місця проживання позивачів, а тому вважає, що позивачі при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надали неправдиві відомості з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів, на підставі чого правомірно прийняті рішення від 24.06.2022 №4830 та від 24.06.2022 №4842 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України позивачам.

Позивачі надали відповідь на відзив, в якій звертали увагу на безпідставність позиції відповідача у зв`язку з тим, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень та доказів того, що позивачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідачем правомірно прийняті рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України позивачам, оскільки за результатами запиту відповідача було встановлено, що позивачі за вказаною в анкеті адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають, що може свідчити про свідоме зазначення ними неправдивих відомостей.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи й матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 03.05.2018 строком дії до 03.05.2028, є громадянкою Республіки Білорусь.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 03.11.2014 строком дії до 03.11.2024, є громадянином Республіки Білорусь.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_5 , про що Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №1976 від 26.09.2017.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_6 , про що Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис №772 від 27.08.2019.

26.01.2021 ОСОБА_4 видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2019 №164517857 ОСОБА_4 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

30.08.2021 ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_7 .

27.05.2021 ОСОБА_2 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_8 .

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань від 10.06.2019 ОСОБА_7 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Броварському управлінні ГУ ДФС у Київській області з 07.06.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.05.2021 ОСОБА_1 звернулась до Броварського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки її дочка громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_3 має дозвіл на імміграцію в Україну та документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 .

У вказаній заяві позивач зазначила місце проживання: АДРЕСА_1 .

До вказаної заяви було додано наступні документи: копію паспортного документа ОСОБА_1 з перекладом на українську мову; копію посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 , яка видана на ім`я ОСОБА_4 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 від 27.04.2021; копію паспорта ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 з перекладом на українську мову; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 з громадянином України ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 про те, що вона не заперечує проти імміграції в Україну громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 та гарантує їй фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні; довідку про несудимість від 17.03.2021 №3596 з перекладом на українську мову; медичні довідки на ім`я ОСОБА_1 №61/21 та №738967; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 про те, що вона надає згоду на постійне проживання та реєстрацію місця проживання в належній їй на праві власності квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 ; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2019 №164517857 на підтвердження права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; згоду на обробку персональних даних.

За результатами розгляду заяви громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Манільчук Т. складено Висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 , який було затверджено начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 24.06.2022.

У висновку про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.06.2022 вказано, що за надісланим запитом отримано відповідь від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей. Таким чином, громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_1 при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надала неправдиві відомості щодо місця свого проживання.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4830/214 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Також, з матеріалів справи вбачається, що 08.05.2021 ОСОБА_7 звернувся до Броварського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про надання йому та його неповнолітньому синові ОСОБА_8 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки його дочка громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_3 має дозвіл на імміграцію в Україну та документована посвідкою на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 .

У вказаній заяві позивач зазначив місце проживання: АДРЕСА_1 .

До вказаної заяви було додано наступні документи: копію паспортного документа ОСОБА_2 з перекладом на українську мову; копію посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_9 , яка видана на ім`я ОСОБА_2 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 №16-15/7083; копію паспортного документа ОСОБА_8 з перекладом на українську мову; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 з перекладом на українську мову; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_1 про те, що вона надає згоду на оформлення дозволу на імміграцію в Україну своєму неповнолітньому сину - громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_8 разом з батьком дитини громадянином Республіки Білорусь - ОСОБА_7 та на отримання ним посвідки про постійне проживання в Україні, а також надає згоду на постійне проживання та постійну реєстрацію її неповнолітнього сина - громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_8 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; копію посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 , яка видана на ім`я ОСОБА_4 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 від 27.04.2021; копію паспорта ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 з перекладом на українську мову; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 з громадянином України ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 ; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 про те, що вона не заперечує проти імміграції в Україну громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 та громадянина Республіки Білорусь неповнолітнього ОСОБА_8 та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні; довідки про несудимість від 17.03.2021 №3597 та від 17.03.2021 №3598 з перекладом на українську мову; медичні довідки на ім`я ОСОБА_8 №58/21 та № НОМЕР_10 ; медичні довідки на ім`я ОСОБА_2 №59/21 та №738698; нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 про те, що вона надає згоду на постійне проживання та реєстрацію місця проживання в належній їй на праві власності квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 та громадянина Республіки Білорусь неповнолітнього ОСОБА_8 ; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2019 №164517857 на підтвердження права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; згоду на обробку персональних даних.

За результатами розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну спільно з неповнолітнім сином громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_8 головним спеціалістом відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Кравчуком Б. складено Висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 спільно з неповнолітнім сином громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_8 , який було затверджено начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 24.06.2022.

У висновку про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.06.2022 вказано, що за надісланим запитом отримано відповідь від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей. Крім цього, у відповіді отриманій від Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вказано, що під час неодноразового відвідування іноземця за вищевказаною адресою дверей квартири ніхто не відчинив. Мешканці сусідніх квартир повідомили, що будь-якою інформацією щодо іноземця не володіють,у тому числі про його місце проживання. Таким чином, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_7 при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надав неправдиві відомості щодо місця свого проживання.

Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4842/228 відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію".

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивачі звернулися з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалась між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі також - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III(далі також - Закон №2491-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В розумінні положень статті 1 Закону №2491-IІI, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квотою імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозволом на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (пункт 6 частини другої статті 4 Закону №2491-III).

Згідно зі статтею 6 Закону України №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.

Так, згідно зі статтею 9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 9 Закону України №2491-III заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні (пункт 6 частини сьомої статті 9 Закону №2491-III).

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону. Зокрема, відповідно до пункту 4 частини першої статті 10 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі також - Порядок №1983).

Пунктом 1 Порядку №1983 формування квоти імміграції встановлено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Пропозиції стосовно осіб, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України, а також тих, що раніше перебували в громадянстві України, та батьків, чоловіка (дружини) іммігранта, його неповнолітніх дітей готуються безпосередньо ДМС (пункт 3 Порядку формування квоти імміграції).

Разом з тим, Порядок №1983 визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), зокрема, батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Пунктом 11 Порядку №1983 передбачено, що для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України «Про імміграцію» (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону).

Документи, визначені пунктами 1-10 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України №2491-III, а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону №2491-III, подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Таким чином, Законом №2491-III та Порядком №1983 регламентований перелік документів та порядок їх розгляду. У той же час, оскільки відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, з огляду на що, перелік документів не є вичерпним та може бути розширений на розсуд відповідного суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою статті 10 Закону №2491-III визначений виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на імміграцію. Дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно матеріалів справи, відмова у наданні дозволу на імміграцію позивачам обумовлена зазначенням свідомо неправдивих відомостей щодо адреси проживання позивачів (пункт 4 частина перша статті 10 Закону №2491-III).

Оцінюючи доводи сторін і надані ними докази щодо наявності чи відсутності підстави, передбаченої пунктом 4 частиною першою статті 10 Закону України №2491-III, для відмови позивачам у наданні дозволу на імміграцію, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних рішень стала інформація, надана листами Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16.06.2022 №51-1-11/121-137, від 16.06.2022 №51-1-11/121-138, згідно з якими встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за вказаною в анкетах адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають.

Внаслідок цього, відповідач дійшов висновку, що у заявах про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачами зазначено свідомо неправдиві відомості про місце проживання в Україні.

Суд звертає увагу, що статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

За наявними в матеріалах особової справи документами вбачається, що на виконання пункту 14 Порядку №1983 після отримання та реєстрації заяв позивачів про надання дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем було направлено відповідні інформаційні запити.

За результатами розгляду заяв позивачів, відповідачем 24.06.2022 винесено Висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 та Висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 спільно з неповнолітнім сином громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_8 .

Відповідно до вказаних висновків, позивачі звернулися із заявами про надання їм дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, яка має підстави для отримання дозволу на імміграцію у зв`язку з тим, що є батьками іммігрантки ОСОБА_3 .

Позивачі надали документи, які підтверджують факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , копія якого міститься в матеріалах справи.

У заявах про надання дозволу на імміграцію, як вже було зазначено судом, позивачі зазначили адресу проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Водночас, у висновках зазначається про надходження інформації від Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області листом про те, що позивачі зазначили адресу проживання в Україні, за якою не проживають.

Тобто, єдиною підставою для відмови у наданні позивачам дозволу на імміграцію в Україну є листи Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16.06.2022 №51-1-11/121-137, від 16.06.2022 №51-1-11/121-138, згідно з якими встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 за вказаною в анкетах адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживають, що може свідчити про свідоме зазначення ними неправдивих відомостей.

У свою чергу за пунктом 4 частини 1 статті 10 Закону №2491-ІІІ обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається, є зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

Також суд зазначає, що інформація, надана Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області листами від 16.06.2022 №51-1-11/121-137, від 16.06.2022 №51-1-11/121-138, не є нормативно-правовими актами, якими врегульовані спірні правовідносини у розумінні пункту 4 частини 1 статті 10 Закону № 2491-ІІІ, а носять рекомендаційний характер, а відтак - не є безумовною підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути обґрунтованими, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а також відповідати принципу правової визначеності.

Оскаржувані рішення відповідача, а також висновки за результатами розгляду заяв позивачів про отримання дозволу на імміграцію в Україні, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачам дозволу на імміграцію, як це визначено в пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", не містить.

Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачами до відповідача усіх документів для отримання дозволів на імміграцію, які визначені Законом України "Про імміграцію" та Порядком №1983.

Також суд звертає увагу, що пунктом 11 Порядку №1983 визначено, що у разі необхідності, відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону №2491-ІІІ, а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

Водночас, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доводів відповідача щодо зазначення позивачами свідомо неправдивих відомостей, як і відсутні докази опитування осіб, які проживають в безпосередній наближеності до вказаної позивачами адреси, сусідів чи хоча б мешканців саме цього будинку.

Проте, органами міграційної служби не надано суду доказів того, що відповідачем вживались будь-які дії з метою встановлення факту проживання позивачів за наведеною в їх заявах адресою, в тому числі щодо виходу за адресою місця проживання позивачів, зазначеною ними у заявах про надання дозволу на імміграцію в Україну, складення актів, якими б було зафіксовано, що позивачі не проживають за вказаною адресою, або інших дій, з метою підтвердження чи спростування інформації, викладеної у листах Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 16.06.2022 №51-1-11/121-137, від 16.06.2022 №51-1-11/121-138.

У свою чергу, у справі містяться копії довідок від 11.09.2021 №06-15/11108 та від 05.06.2021 №06-15/6390 про реєстрацію місця проживання особи, виданих Виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів на спростування вказаної інформації або скасування цих довідок відповідач до суду не надав.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачами надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироків суду, якими позивачів засуджено до позбавлення волі, та будь-яких доказів того, що дії позивачів становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволів на імміграцію є необхідними для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачами законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, відповідачем не надано суду належних доказів існування обставин, що передбачені статтею 10 Закону №2491-ІІІ, які б надавали йому підстави для відмови в наданні дозволів на імміграцію позивачам.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що рішення Центрального міжрегіонального управління 1державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4830 про відмову у наданні громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну та від 24.06.2022 №4842 про відмову у наданні громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволу на імміграцію в Україну є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів про надання дозволу на імміграцію в Україну, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що судом визнано протиправними та скасовані рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну від 24.06.2022 №4830 щодо громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 та від 24.06.2022 №4842 щодо громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , а також з метою ефективного захисту прав та інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, позовні вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачів щодо надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до норм Закону України "Про імміграцію" також підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятих оскаржуваних рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви кожним позивачем додано докази сплати судового збору по 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 18.08.2022 №38563826 та випискою про зарахування судового збору від 19.08.2022.

Таким чином, сплачений кожним позивачем судовий збір по 992,40 грн. підлягає стягненню на їх користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4830 про відмову у наданні громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 08.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24.06.2022 №4842 про відмову у наданні громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 08.05.2021 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнути на користь громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ().

Стягнути на користь громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_12 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Балаклицький А. І.