Справа № 200/4933/21
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

26 жовтня 2022 року Справа №200/4933/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Галатіної О.О.,

секретаря судового засідання - Коломієць К.С.

за участю:

представника відповідача - Тичиніна Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовними вимогами до Донецької обласної прокуратури (далі відповідач), в якому просив: стягнути вихідну допомогу у сумі 22201, 83 грн. та стягнути середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день ухвалення судового рішення.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 04.05.2020 наказом № 397к його було звільнено. Водночас, відповідачем на момент звільнення - 04.05.2020 не здійснено повний розрахунок (виплату всіх належних сум) за час існування трудових відносин, а саме - вихідної допомоги у сумі 22 201, 83 грн.

Вказане зумовило зобов`язання відповідача виплати додатково середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку (відповідно ст. 117 КЗпП України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13, постанови Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 273/212/16-ц).

З приводу строку звернення до суду позивач зазначає, що про свої порушені права дізнався 29.03.2021 з листа відповідача №27- 334 вих 21 від 22.03.2021.

Також позивач зазначає, що у Рішенні від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012Конституційний Суд України роз`яснив, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з розрахувався.

В підтримання зазначеного позивачем надано клопотання на поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду з огляду на пропуск строку звернення до суду.

Постановою першого апеляційного адміністративного суду по справі № 200/4933/21 від 02.02.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 р. у справі № 200/4933/21 - скасовано. Справу направлено до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно мотивувальної частини постанови суд апеляційної інстанції зауважує, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції мав надати оцінку зазначеним у клопотанні про поновлення строку причинам пропуску строку, зробити висновок щодо їх поважності, а також, у випадку визнання таких причин неповажними, надати можливість позивачу вказати інші підстави для поновлення строку. Суд апеляційної інстанції також зазначив, що застосувавши положення ч. 3 ст. 123 КАС України, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у поновленні строку звернення до суду, не запропонувавши позивачу вказати інші причини пропуску строку звернення до суду та не надавши їм оцінку на предмет поважності.

До судового засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що позивачем пропущено строк подання адміністративного позову до суду.

Розлядаючи клопотання про поновлення строку звернення суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище та як вбачається з матеріалів справи позивач наголошує, що 04.05.2020 року його було звільнено з посади, рішенням суду від 21.10.2020 року позивача поновлено на посаді, 29.03.2021 позивач (як він вважає) дізнався про порушення своїх прав, до суду звернувся в межах даного спору в квітні 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, виплата належних сум при звільненні позивача повинна відбутись в день звільнення. Відтак, про порушення своїх прав у вигляді невиплаченої вихідної допомоги позивач повинен був дізнатись в день звільнення.

Отже, перебіг строку звернення до суду почався 04.05.2020, а не 29.03.2021, як помилково вважає позивач; крім цього посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі № 4-рп/2012 є помилковим в контексті правовідносин, що розглядаються в межах даної справи.

Аналогічний висновок було зазначено в постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі №200/1658/21-а.

Згідно із поштовим штампом на конверті, позивач звернувся з позовною заявою до відділення поштового зв`язку в термін більш ніж один місяць після початку перебігу строку звернення до суду.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку звернення суд зазначає, що в його обґрунтування позивачем викладено рух справи № 200/5474/20-а, а також виконання даного рішення суду в примусовому порядку. По суті ж позивачем зазначено, що після звільнення йому на банківський рахунок надходити кошти компенсація за невикористану відпустку, про те, що вихідна допомога не входила до цих коштів, позивач дізнався 29.03.2021 року.

За правилами частини першоїстатті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд зазначає, що здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У Рішенні у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 ЄСПЛ констатує, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі "Іліан проти Туреччини" зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

На підставі вищевикладеного, дослідивши обставини, визначені на підтримання клопотання про поновлення строку зверненя, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду з метою забезпечення доступу позивача до правосуддя.

Враховуючи викладене, керуючись положеннями КАС України,-

У Х В А Л И В:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити пропущений строк.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Галатіна