Справа № 640/20617/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року м. Київ № 640/20617/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ідентифікаційний код 40108616), в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги внаслідок втрати працездатності.

Позивач зазначає, що в результаті допущеної відповідачем помилки у свідоцтві про хворобу йому було визначено остаточний діагноз мого захворювання: «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції», хоча за умови документального підтвердження службовим розслідуванням наявності у нього закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, справжній діагноз його захворювання повинен бути визначений як «захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції». Позивач вказує, що є інвалідом II групи і, за умови поставлення правильного діагнозу захворювання і постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, розмір цієї грошової допомоги мав бути встановлений у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 97 та підпункту «б» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» та становив би 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Проте, внаслідок допущеної відповідачем грубої помилки під час проведення ним службового розслідування, був поставлений діагноз мого захворювання і постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання підпадають під дію пункту 4 частини 1 статті 97 та підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію». За таких умов, розмір цієї грошової допомоги мав становити 90 розмірів відповідного прожиткового мінімуму. Таким чином, мало місце порушення соціальних прав та гарантій позивача виключно через вину відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/20617/19, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК АВ № 1026751 від 24:07.2018 при первинному огляді ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності з 19.07.2018 та 70% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Відповідно до поставленого діагнозу та постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання виплата одноразової грошової допомоги підпадає під дію пункту 4 частини 1 статті 97 та підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію». За таких умов, розмір цієї грошової допомоги має становити 90 розмірів відповідного прожиткового мінімуму. Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК АВ № 1026999 від 09.07.2019 було проведено повторний огляд та встановлено ОСОБА_2 ІІ групу інвалідності з 09.07.2019 та 70% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. Комісія вирішила відмовити у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що статтями 97-101 Закону України «Пре Національну поліцію» та Наказом МВС України від 11.01.2014 № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», із змінами внесеними згідно з Наказом МВС № 249 від 05.04.2019 не передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі переогляду МСЕК поліцейським.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 витребувано у Головного управління Національної поліції в Київській області належним чином завірені копії виписки № 20330 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 витребувано у позивача належним чином завірені копії документів.

На виконання вимог ухвали позивач надав витребувані судом документи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 22.08.1995 по 06.11.2015 ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 11.05.2018 у Національній поліції України.

З 28.02.2017 та до звільнення ОСОБА_2 працював на посаді начальника Ржищівського віддалення поліції Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Наказом начальника ГУ НП в Київській області від 11.05.2018 № 255 о/с ОСОБА_2 був звільнений зі служби за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

22.03.2017 в період проходження служби в Національній поліції України ОСОБА_2 було травмовано при проходженні служби в поліції, в результаті чого ОСОБА_2 був госпіталізований та перебував на стаціонарному лікуванні в період з 24 березня по 10 квітня 2017 року.

25.04.2017 відповідно до наказу начальника ГУНП в Київській області № 28 було проведено службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та складено відповідний висновок.

Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК АВ № 1026751 від 24.07.2018 при первинному огляді ОСОБА_2 було встановлено другу групу інвалідності з 19.07.2018 та 70% втрати працездатності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Як зазначає відповідач, відповідно до поставленого діагнозу та постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання виплата одноразової грошової допомоги підпадає під дію пункту 4 частини 1 статті 97 та підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію». За таких умов, розмір цієї грошової допомоги має становити 90 розмірів відповідного прожиткового мінімуму.

Після звільнення з лав Національної поліції позивач повторно звернувся до ГУНП в Київській області оскільки був незгодний з вищезазначеним висновком у зв`язку з встановленням неповного діагнозу за результатами отриманих травм.

Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК АВ № 1026999 від 09.07.2019 було проведено повторний огляд та встановлено ОСОБА_2 другу групу інвалідності з 09.07.2019 та 70% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до поставленого діагнозу та постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання виплата одноразової грошової допомоги підпадає під дію підпункту «б» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» та передбачає виплату одноразової грошової допомоги, що становить 300 розмірів відповідного прожиткового мінімуму.

ОСОБА_2 16.07.2019 звернувся з заявою (рапортом) на ім`я т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, за фактом отримання ним тілесних ушкоджень від 25.04.2017, а також Постанову ВЛК 18.04.2019 № 19 із зазначеними вище змінами в його діагнозі та постанові в свідоцтві про хворобу.

Листом від 13.09.2019 № 29/П-522 ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 №4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні виплати в розмірі 300 прожиткових мінімумів, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

Підпунктом «в» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону № 580 встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 3, інвалідності: II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

В свою чергу, підпунктом «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580 визначено, що встановлено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону № 580, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

За приписами ст. 100 Закону № 580 визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Частинами 3, 6 ст. 100 Закону № 580 визначено, що у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293 (далі - Порядок № 4).

Відповідно до п. 1 розділу І Порядку № 4 цей Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Підпунктом 2 п. 4 розділу 1 Порядку № 4 передбачено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: під час виконання службових обов`язків (п. 3, 5 ч. 1 ст. 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно з п.п. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби) (п. 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).

Відповідно до п. 5, 6 розділу ІІI Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);

довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);

копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

копію посвідчення інваліда війни (за наявності);

копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Копії документів завіряються підписом власноруч, та перевіряються особою, що приймає документи.

Згідно з п. 1 розділу ІV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2). У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 розділу ІV Порядку № 4 висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно з п. 3 розділу IV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Згідно з п. 8 Розділу 4 Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Водночас з 14.05.2019 до Порядку № 4 було внесено зміни, зокрема п. 8 Розділу 4 в редакції від 14.05.2019 (в редакції що діяла на час звернення із заявою) визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Редакція діє з 14.05.2019 згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України № 249 від 05.04.2019, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №414/33385 від 19.04.2019.

Суд зазначає, що у судовій практиці Верховного Суду сформульовано ряд правових позицій стосовно застосування конституційного принципу незворотності дії закону у часі, зокрема: реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень тощо); право не може існувати на майбутнє; нереалізовані права (неотримана пільга, неоформлений статус тощо) особи не накопичуються протягом дії закону, який в подальшому втратив чинність або був змінений.

У контексті застосування принципу дії закону у часі це означає, що визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсягу.

Отже, починаючи з 14.05.2019 Порядком № 4 визначено лише два випадки, які дають право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, а саме, якщо поліцейському:

- після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено групу інвалідності;

- після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено більший відсоток втрати працездатності.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки до акта МСЕК № 1026751 від 24.07.2018 позивачу було встановлено при первинному огляді ІІ групу інвалідності, визначено ступінь втрати працездатності 70% з причиною «захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції».

Слід відмітити, що позивачем рішення та дії Комунального закладу «Обласна медико-соціальна експертна комісія МСЕК № 2» щодо визначення причини інвалідності не оскаржувались, Довідка до акта МСЕК № 1026751 від 24.07.2018 є чинною.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму відповідно до п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України № 580, що відповідачем не заперечується.

Разом з тим, при повторному огляді 09.07.2019 відповідно до Виписки з акта огляду МСЕК від 09.07.2019 № 1026999 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, визначено ступінь втрати працездатності 70%, а також змінено причину захворювання «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Враховуючи, що інвалідність ІІ групи позивачу з причиною «травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків» встановлено після спливу шести місяців після звільнення його з поліції, без зміни групи інвалідності та без збільшення відсотку втрати працездатності, що дають право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для отримання грошової допомоги у розмірі, визначеному п.п. «б» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України № 580 з огляду на приписи п. 8 розділу IV Порядку № 4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019).

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, відповідач у спірних правовідносинах діяв правомірно та в межах повноважень визначених законодавством, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя К.С. Пащенко