Справа № 140/5589/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5589/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 червня 2022 року №96 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 червня 2022 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є потерпілим від Чорнобильської катастрофи та 21 червня 2022 року після досягнення 54 років звернувся із заявою про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Його заява про призначення пенсії за принципом екстериторіальності була розглянута відповідачем 1 з прийняттям рішення від 28 червня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою відмови у призначенні пенсії стало те, що документами не підтверджено право ОСОБА_1 на зниження пенсійного віку, оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року становить 2 роки 3 місяці 6 днів, що є недостатнім для застосування зниження пенсійного віку.

Із таким рішенням позивач не погоджується та вказав, що довідкою Любешівської селищної ради від 06 липня 2022 року №403-14/22 підтверджується факт його проживання та реєстрації в селі Люб`язь з 01 січня 1986 року по 22 листопада 1986 року, з 07 грудня 1988 року по 04 лютого 1989 року, з 28 лютого 1991 року по 30 квітня 1991 року, з 06 серпня 1992 року й надалі. А відповідно до довідки Любешівської селищної ради від 07 липня 2022 року №3393 він був зареєстрований та проживав в селі Зарудчі з 30 квітня 1991 року по 06 серпня 1992 року. Обидва населені пункти Любешівського (а тепер Камінь-Каширського) району Волинської області віднесені до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, у період роботи з 13 лютого 1989 року по 25 лютого 1989 року у Виробничому об`єднання «Волиньзалізобетон» він хоч і був зареєстрований у місті Луцьку (умова для надання місця в гуртожитку), однак фактично більше часу проживав у селах Зарудчі та ОСОБА_2 . При видачі йому посвідчення серії НОМЕР_1 від 01 липня 1993 року відповідною комісією були встановлені та перевірені всі документи, необхідні для встановлення статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи, умовою якого є факт проживання станом на 1 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

З урахуванням наведеного сукупний термін проживання позивача в зоні добровільного гарантованого відселення становить на 1 січня 1993 року більше трьох років, як того вимагає стаття 55 Закону №796-XII. Тому позивач вважає, що має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема й на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив (а.с.66-74). В обґрунтування цієї позиції вказав, що положення статті 55 Закону №796-XII підлягають застосуванню до осіб, які станом на 01 січня 1993 року постійно проживали або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Проте позивач станом на вказану дату проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 6 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком згідно зі статтею 55 Закону №796-XII, а тому рішенням від 28 червня 2022 року №96 ОСОБА_1 правомірно відмовлено в призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Відповідач 1 зауважив, що за документами, наявними в пенсійній справі (довідки Любешівської селищної ради від 11 травня 2022 року №2130 та №330-14/22), ОСОБА_1 станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 місяців 24 дні: у селі Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області з 30 квітня 1991 року по 06 серпня 1992 року, а в селі Люб`язь - з 01 січня 1986 року по 22 листопада 1986 року, з 07 грудня 1988 року по 04 лютого 1989 року, з 28 лютого 1991 року по 30 квітня 1991 року, з 06 серпня 1992 року. Відповідно до записів трудової книжки з 13 лютого 1989 року по 25 лютого 1991 року позивач працював у Виробничому об`єднанні «Волиньзалізобетон» у місті Луцьку Волинської області, яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. ОСОБА_1 не надав документів, які б підтверджували факт його проживання у цей період у селі Люб`язь. Відповідач 1 також зазначив, що довідки від 06 липня 2022 року №403-14/22 та від 07 липня 2022 року №3393 до заяви про призначення пенсії від 21 червня 2022 року не долучалися, а отже вони не розглядалися при прийнятті рішення.

Оскільки первинними документами не підтверджено проживання або роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 червня 2022 року №96 правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав відповідач 1 просив у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні також просив відмовити (а.с.32-33). Вказав, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення від 28 червня 2022 року №96 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з невиконанням вимоги про період проживання на території радіоактивного забруднення. Оскільки за наявними документами станом на 01 січня 1993 року позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, то правові підстави для призначення йому пенсії зі зниженням на 6 років пенсійного віку відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Крім того, учасники справи не зверталися із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 КАС України. Суд звертає увагу, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, оскільки заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Тому заявлене відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке до того ж не містило обґрунтування необхідності розгляду справи у такому порядку (а ухвалою суду розгляд справи призначено за наявними у справі матеріалами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), не підлягало вирішенню судом по суті.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.8).

21 червня 2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.34-35). До заяви про призначення пенсії позивачем було надано, зокрема, трудову книжку НОМЕР_2 , трудову книжку НОМЕР_3 (а.с.11-15), довідки від 11 травня 2022 року №330-14/22 та №2130, видані Любешівською селищною радою (а.с.40-41), посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 01 липня 1993 року (а.с.42).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 28 червня 2022 року №96 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки період роботи (проживання) на території радіоактивного забруднення відповідно до статті 55 Закону №796-XII станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років. Документами підтверджено, що особа станом на 01 січня 1993 року проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 6 днів, а всього у зоні гарантованого добровільного відселення 32 роки 11 днів. У рішенні також зазначено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 4 місяці 16 днів (а.с.17).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону».

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 червня 2022 року №96 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку із тим, що право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач не має, оскільки станом на 01 січня 1993 року не проживав (не відпрацював) 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення. У цьому рішенні зазначено про проживання позивачем у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 6 днів, а у відзиві ГУ ПФУ в Хмельницькій області на позов - 2 роки 6 місяців 24 дні.

Суд не погоджується із вказаними доводами відповідача ГУ ПФУ в Хмельницькій області з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Як зазначено у пункті 11 Порядку №551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі №690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №152/651/17, від 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а, від 17 травня 2021 року №398/494/17, від 17 травня 2021 року №336/6218/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, про що видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) (а.с.8).

З урахуванням приписів частини другої статті 14 Закону №796-XII такий документ є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

Таким чином, наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням норм Закону №796-XII, а тому помилковими є висновки відповідачів про те, що позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Крім того, довідкою Люб`язівського старостинського округу Любешівської селищної ради від 11 травня 2022 року №330-14/22 підтверджується, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в селі Люб`язь з 01 січня 1986 року по 22 листопада 1986 року, з 07 грудня 1988 року по 04 лютого 1989 року, з 28 лютого 1991 року по 30 квітня 1991 року, з 06 серпня 1992 року і до сьогодні (а.с.83). Довідка видана на підставі будинкових (погосподарських) книг №3 за 1986-1990 роки, №5, 7 за 1991-1995 роки, №5 за 1996-2000 роки, №5 за 2001-2005 роки, №2 за 2006-2010 роки, №2 за 2011-2015 роки, №2 за 2016-2026 роки.

За змістом довідки Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради від 11 травня 2022 року №2130 вбачається, що позивач був зареєстрований та проживав у селі Зарудчі Камінь-Каширського району з 30 квітня 1991 року по 06 серпня 1992 року (а.с.82). Довідка видана на підставі погосподарської книги №2, особовий рахунок № НОМЕР_4 за 1991-1995 роки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обидва населених пункти (село Зарудчі та село Люб`язь Волинської області) включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧAEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Проживання ОСОБА_1 в населеному пункті, віднесеному до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року (період проживання для початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки) підтверджується зазначеною вище довідкою від 11 травня 2022 року №330-14/22.

Довідки від 06 липня 2022 року №403-14/22, від 07 липня 2022 року №3393 (а.с.9-10), долучені позивачем до позовної заяви, не містять інших відомостей, ніж ті, які вказані у довідках від 11 травня 2022 року №330-14/22, від 11 травня 2022 року №330-14/22, які були подані разом із заявою про призначення пенсії.

Посилання відповідача 1 на записи трудової книжки, згідно з якими позивач з 13 лютого 1989 року по 25 лютого 1991 року працював у Виробничому об`єднанні «Волиньзалізобетон» в місті Луцьку, яке до зони гарантованого добровільного відселення не відноситься, не спростовують наявності у позивача факту проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Суд наголошує, що позивач надав основний документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), яке засвідчує той факт, що станом на 01 січня 1993 року він проживав в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення та дії яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований. Навіть проживання позивача у період його роботи у місті Луцьку Волинської області (з 13 лютого 1989 року по 25 лютого 1991 року) не означає, що він безперервно, протягом цих двох років фактично не проживав у селі Люб`язь (зокрема, у вихідні та святкові дні, під час відпустки за ці два роки).

Отже, висновки відповідачів про непідтвердження позивачем факту проживання станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 у селах Зарудчі та Люб`язь не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року та до сьогодні дає йому право на зниження пенсійного віку на 6 років (максимальний).

При цьому у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 28 червня 2022 року №96 (а.с.17) вказано про наявність у ОСОБА_1 24 роки 4 місяці 16 днів страхового стажу при необхідних 23 роки. Тобто умова щодо страхового стажу виконується.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 червня 2022 №96 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, а тому таку рішення є протиправним.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 01 червня 2022 року та його звернення із заявою про призначення пенсії 21 червня 2022 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 02 червня 2022 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а не як помилково вважає позивач з 01 червня 2022 року.

За приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач 1 не довів правомірність свого рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 28 червня 2022 року №96 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 вказаного Закону з 02 червня 2022 року (а не з 01 червня 2022 року, як просив позивач). Отже, позов належить задовольнити частково.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач просив стягнути з відповідача 1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами сьомою, дев`ятою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, позивачем надано суду копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 серпня 2022 року №15 (а.с.18-20), акта виконаних робіт та наданих послуг від 19 серпня 2022 року (а.с.20 зворот), довідки про отримання гонорару від 19 серпня 2022 року (а.с.21).

Так згідно з актом виконаних робіт та наданих послуг від 19 серпня 2022 року розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 2500,00 грн за такі надані адвокатом Сацик Т.Т. послуги: зустріч та усна консультація клієнта (1 год) - 300,00 грн, вивчення законодавства та судової практики по питанню клієнта (0,5 год) 200,00 грн, складання позовної заяви та подання її у суд (1 год) 2000,00 грн.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву заперечив щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покликаючись на те, що справа не належить до складних й не вимагає складних правових досліджень.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення відповідача обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, часткове задоволення позову, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 1335,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому суд звертає увагу на наявність усталеної судової практики та наявність судових рішень, прийнятих за подібних правовідносин, з відповідним суб`єктним складом та правовим регулюванням, що не вимагало від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову. Крім того, послуги у вигляді вивчення законодавства та судової практики по суті зводяться до підготовки та подання позовної заяви.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 19 серпня 2022 року №4940-0080-1813-8433, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.5, 24).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, необхідно стягнути судові витрати у сумі 1996,60 грн (661,60 грн витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 1335,00 грн витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Герцена, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 21318350), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28 червня 2022 року №96 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 02 червня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 1996,60 грн (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк