Справа № 640/23917/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "ДУБЕКСПО" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "ДУБЕКСПО" до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа Державна казначейська служба України про стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Дубекспо" суму пені, щодо протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 291 816,86грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що має право на отримання із Державного бюджету України пені за протермінування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2018, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018, у справі №826/16936/16:

- визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України по незабезпеченню автоматичного збільшенню суми, на яку приватне підприємство «Дубекспо» має реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на великими від`ємного значення у розмірі 2424 626 грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

- зобов`язано Державну фіскальну службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку приватне підприємство «Дубекспо» має реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на величину від`ємного значення у розмірі 2 424 626 грн. та відобразити відповідне збільшення у витягу з системи електронного адміністрування ПДВ.

За твердженням позивача, вказане рішення суду виконане 01.10.2018.

ПП «Дубекспо» до ДПІ у Голосіївському вартість ГУ ДПС у м. Києві було подано податкові декларації з податку на додану вартість за:

- вересень 2018 (вх. від 21.10.2018 № ) із задекларованою сумою бюджетного відшкодування у розмірі 488 424 грн.

- жовтень 2018 (вх. від 20.11.2018 № ) із задекларованою сумою бюджетного відшкодування у розмірі 424 626 гривень.

При відображенні ПП «Дубекспо» у декларації за жовтень 2018 року суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 3 112 507 грн. (рядок 21 декларації), бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 424 626 грн. (рядок 20.2.1 декларації) арифметичних та методологічних порушень не встановлено.

Заявлені до відшкодування ПП «Дубекспо» суми податку на додану вартість за вересень, жовтень 2018 року узгоджено за результатами камеральних перевірок 06.11.2018 та 13.12.2018 відповідно.

Суми податку на додану вартість відшкодовано на рахунок ПП «Дубекспо» (податковий номер 36203336):

- 13.11.2018 за вересень 2018 сума ПДВ у розмірі 488 424 гривень;

- 20.12.2018 за жовтень 2018 сума ПДВ у розмірі 424 626 гривень.

Вважаючи, що відповідачем протерміновано бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 291 816,86 грн. за період з 20.11.2016 по 01.10.2018, позивач звернувся до суду із позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що посилання позивача на позбавлення останнього з боку контролюючого органу на користування задекларованим від`ємним значенням не є заборгованістю бюджету перед позивачем, а відтак виключає можливість нарахування пені.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За визначенням, наведеним у пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК (у редакції, чинній до 01.01.2017), бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.7 ст. 200 ПК (у редакції, чинній до 01.01.2017) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним п. 200.19 цієї статті.

Згідно з п. 200.10 ст. 200 ПК (у редакції, чинній до 01.01.2017) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу. Сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Пунктом 200.12 ст. 200 ПК (у редакції, чинній до 01.01.2017) встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України. У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який протягом п`яти робочих днів з дня отримання такої заяви повинен її задовольнити.

Відповідно до п. 200.13 ст. 200 ПК (у редакції, чинній до 01.01.2017) на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Згідно з п. 200.23 ст. 200 ПК суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VIII , який набрав чинності з 01.01.2017, був змінений порядок здійснення бюджетного відшкодування.

У той же час, для цілей вирішення даного спору, застосуванню підлягають норми, які врегульовують порядок здійснення бюджетного відшкодування, які діяли до ухвалення згаданого закону. Це пов`язано із тим, що нарахування пені позивач пов`язує із заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, яка, за твердженням позивача, виникла ще у 2016 році.

З урахуванням викладеного, у першу чергу слід чітко окреслити предмет спору та предмет доказування у даній справі.

Так, позивач просить здійснити відшкодування йому пені, яка нарахована на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Згідно вимог чинного законодавства нарахування такої пені здійснюється у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а саме згідно пункту 200.23 статті 200 ПК, відповідні положення якої з 2016 року не зазнали змін.

У зв`язку із цим, колегія суддів наголошує на тому, що правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами спеціального законодавства, а тому застосування у даній справі загальних норм цивільного (господарського) права щодо відшкодування матеріальної шкоди є неможливим. Спір у даній справі стосується саме відшкодування пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК, а не відшкодування матеріальної шкоди на загальних підставах.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи скаржника, які стосуються правових та практичних підходів до відшкодування шкоди, заподіяної у зобов`язаннях майнового характеру, у тому числі і органами державної влади.

Окресливши предмет даного спору, належить перейти до питання правових підстав застосування у спірний період пункту 200.23 статті 200 ПК, а саме підстав та умов для нарахування відповідної пені.

Так, згідно викладених вище норм, умовою для нарахування пені є наявність заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість (пункт 200.23 статті 200 ПК). Заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість є суми податку, не відшкодовані платнику протягом визначеного строку (пункт 200.23 статті 200 ПК). Строк відшкодування сум податку на додану вартість становить п`ять операційних днів після отримання органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку контролюючого органу (пункт 200.13 статті 200 ПК). Висновок контролюючого органу із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, подається органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів після закінчення (камеральної) перевірки (пункт 200.12 ст. 200 ПК). Камеральна перевірка проводиться на підставі декларації платника податку та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації (пункт 200.10 статті 200 ПК). Умовами для подання декларації із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування є не лише право платника податку на отримання бюджетного відшкодування, а й прийняте ним рішення про отримання суми такого відшкодування (пункт 200.7 статті 200 ПК).

Отже, нормами чинного законодавства визначено чітку процедуру, яка має бути дотримана для здійснення нарахування платнику податку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Така процедура запускається безпосередньо платником податку шляхом вчинення ним активних дій: подання відповідної декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Подальші кроки до завершення такої процедури здійснюються повноважними органами державної влади (податковими органами та органами, що здійснюють казначейське обслуговування).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідних дій щодо отримання бюджетного відшкодування шляхом подання відповідної декларації та заяви щодо спірної суми відшкодування позивачем протягом 2016-2018 років не вчинялося. Тому, як вірно вказав суд першої інстанції, відповідних правовідносин, у яких в цей період могли були застосовані положення пункту 200.23 статті 200 ПК не виникли.

У даному випадку, відповідач не допустив неправомірних дій чи бездіяльності, оскільки він об`єктивно не міг втрутитися у намір позивача повернути суми бюджетного відшкодування податку про що подати відповідну декларацію та заяву.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що, як зазначалося вище, декларації та заяви про отримання бюджетного відшкодування були подані 21.10.2018 та 20.11.2018, а відповідні відшкодування отримані 13.11.2018 та 20.12.2018.

Таким чином, оскільки намір отримати відповідні суми відшкодування позивач виявив лише у 2018 році, то підстави вважати виникнення заборгованості з такого відшкодування у 2016 році відсутні. Відтак, і правових підстав для нарахування пені за цей період у відповідності до пункту 200.23 статті 200 ПК немає.

В обґрунтування своєї позиції позивач вказує про те, що при умові, що податковий орган би збільшив суму в СЕАП 22.09.2016, позивач мав би право заявити на відшкодування ПДВ за вересень 2016 року 20.10.2016, а фактично отримав би кошти після камеральної перевірки у термін 30 днів, 20.11.2016. Проте, лише 01.10.2018 поновивши на підставі судового рішення показник СЕАП податковий орган надав можливість ПП «Дубекспо» подати декларацію із заявленою сумою за вересень 2018 року 20.10.2018.

Суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи цілком безпідставними, оскільки із припущенням платника податку щодо можливості у ту чи іншу дату заявити про відшкодування податку, закон не пов`язує виникнення відповідних правовідносин, у тому числі і щодо нарахування пені на суми, можливість заявлення до відшкодування яких у минулому припустив такий платник податку.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ДУБЕКСПО" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.08.2021 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких