Справа № 420/3724/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3724/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Одесі заяву про залишення позову без розгляду за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Главацького У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та, з урахуванням уточненого позову, просив визнати протиправною відмову МВС України у листах від 23.06.2010 року №15/2-Я-629, від 11.11.2009 року №14/1-Я-364 та від 05.04.2011 року №№14/1-Я-67 в здійснені остаточного розрахунку та сплати грошового забезпечення на день звільнення 06.12.2007 року з ОВС МВС України ОСОБА_1 та про визнання протиправною дією відмову МВС України у листі №37399/22-2021 від 12.08.2021 року у сплаті компенсації втрати доходу у зв`язку з невиплатою грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 року на день звільнення з ОВС і такою, що порушила право ОСОБА_1 на отримання заробітної платні та володіння майном (грошовими коштами), яке гарантоване вимогами ст. 1 Першого протоколу міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод;

- стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 суму боргу грошового забезпечення за період з 01.06.2007 по 05.12.2007 року на день звільнення з ОВС МВС України у розмірі 17074,37 грн;

- стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 розмір грошової компенсації втрати доходу, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України 06.12.2007 року, станом на 01 січня 2012 року, у сумі 11545,45 грн;

- стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 розмір грошової компенсації втрати доходу, у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України 06.12.2007 року, за період з 01 січня 2012 року по день фактичної сплати боргу грошового забезпечення на день звільнення з ОВС МВС України. Розмір грошової компенсації, за вказаний період, зобов`язати розрахувати МВС України;

- стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з ОВС МВС України за період з 01.06.2007 року по дату фактичної сплати боргу, суму якого, зобов`язати розрахувати МВС України.

Ухвалою суду від 15.04.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 року провадження у справі закрито та роз`яснено позивачу, що з даними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому ст. 383 КАС України в межах справи № 22-а-6964/08.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 року по справі №420/3724/22 ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14.09.2022 року вказана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 19.09.2022 року справу прийнято до провадження судді Іванова Е.А.

Ухвалою суду від 14.10.2022 року позов залишено без руху після відкриття.

У вищенаведеній ухвалі суду зазначено, що для усунення недоліків позивачу необхідно надати інші підстави для поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

21.10.2022 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків у адміністративному позові з додатками.

Серед додатків позивачем зокрема надано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В обґрунтування заяви позивачем зокрема зазначено, що згідно ч.2 ст.233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому на думку позивача право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з вказаної норми.

Вирішуючи заяву позивача, суд враховує наступне.

Так, суд вказує що у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2022 року №420/3724/22 звернуто увагу суду на те, що у вересні 2021 р. ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, частина позовних вимог якого є аналогічними з позовними вимогами у цій справі та ухвалою Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/17257/21 від 18.10.2021 р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2022 р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, адміністративний позов повернуто позивачу без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Наведення у позовній вимозі листів ГУ МВС України в Одеській області від 11.11.2009 року №14/1-Я-364 та від 05.04.2011 року №14/1-Я-67 поряд з листом МВС України у листі №37399/22-2021 від 12.08.2021 року та листа від 23.06.2010 року №15/2-Я-629, не поновлює автоматично строк для визнання протиправно. Відмову викладену у листах 2009 та 2011 року. Також звернення до відповідача та отримання листа від №37399/22-2021 від 12.08.2021 року не є поновленням строку для вирішення спірних правовідносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 року №826/14417/18.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду та початку їх обчислення зауважував, що отримання відповіді на звернення при обізнаності про обставини справ щодо виплат не поновлюють строків звернення до суду, відповідь на заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку (зокрема, постанови Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі №607/7919/17, від 14.08.2018 року по справі 472/2190/17, від 31.03. 2021 року по справі № 240/12017/19).

Позивач на виконання вимог п.11 ч.5 ст.160 КАС України зазначив, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У той же час вказане не відповідає змісту позову, в якому позивач зокрема зазначив, що 08.12.2008 року Одеським апеляційним адміністративним судом по справі № 22-а-6964/08 прийнято постанову, якою зобов`язано МВС України внести зміни у наказ № 1237 о/с від 21.09.2007 року, визначивши яким чином повинен бути викладений пункт про його звільнення.

Позивач вказує, що судове рішення МВС України не виконало.

Таким чином, одна з вимог у даному позові була предметом судового розгляду, що не заперечується позивачем. Також предметом розгляду суду було розрахунок його вислуги років.

Зокрема, згідно даних автоматизованої системи діловодства суду, зокрема, ухвалою суду від 29.05.2012 року по справі 1570/3316/2012 відмовлено у відкритті провадження на підставі до п. 2 ч. 1 ст. 109 КАС України (у редакції на час прийняття ухвали суду) в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи - Головного управління МВС України в Одеській області, тобто з підстав вирішення спірних правовідносин судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не викладені позовні вимоги чітко та зрозуміло з урахуванням наявності судових рішень, які набрали законної сили.

Частиною 1 ст.160 КАС України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст.5 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Судом встановлено, що в межах адміністративної справи №2а-5830/10/1570 розглянути вимоги позивача до МВС України та ГУ МВС України про зобов`язання доповнити наказ Міністерства внутрішніх справ України №292 від 10.03.2010 року, виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 у наступній редакції: «підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року. Вислуга років станом на 05.12.2007 року складає: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів; у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дні. Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та оплату заробітної плати на час звільнення ОСОБА_1 , враховуючи довідки про непрацездатність з 10.06.2007 року по 10.07.2007 рік; з 16.07.2007 року по 01.08.2007 рік; з 03.09.2007 року по 14.09.2007 рік; з 17.09.2007 року по 01.10.2007 рік; з 02.10.2007 року по 02.11.2007 рік; з 05.11.2007 року по 05.12.2007 рік; виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.08. 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Доповнено наказ Міністерства внутрішніх справ України №292 від 10.03.2010 року, виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 у наступній редакції: «підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року. Вислуга років станом на 05.12.2007 року складає: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів; у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дні. Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та оплату заробітної плати на час звільнення ОСОБА_1 , враховуючи довідки про непрацездатність з 10.06.2007 року по 10.07.2007 рік; з 16.07.2007 року по 01.08.2007 рік; з 03.09.2007 року по 14.09.2007 рік; з 17.09.2007 року по 01.10.2007 рік; з 02.10.2007 року по 02.11.2007 рік; з 05.11.2007 року по 05.12.2007 рік; виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Проте постановою апеляційного адміністративного суду від 09.02.2011 року задоволена апеляційна скарга Міністерства внутрішніх справ України, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 31.98. 2010 року у справі № 2-а-5830/10/1570 скасована. Ухвалено у справі № 2-а-5830/10/1570 нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

У постанові апеляційного адміністративного суду від 09.02.2011 року вказано, що 08.12.2008 року колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду винесла рішення, яким постановила: «апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2008 року скасувати, постановити по справі нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання нечинним та скасування наказу. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України внести зміни у наказ МВС України від 21.09.2007 року №1237 «По особовому складу», виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 в наступній редакції: «підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року». Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розрахувати на день звільнення підполковника ОСОБА_1 вислугу років у календарному та пільговому обчисленні, в іншій частині позовних вимог відмовити».

Колегія суддів зазначила, що як вбачається зі змісту адміністративного позову позивач ставить питання про зобов`язання відповідача змінити наказ, який виданий на виконання рішення суду. На момент звернення до суду вказана постанова не скасована та є чинною. В даній справі позивач намагається обґрунтувати неправомірність відмови МВС України стосовно зміни наказу, однак судом не враховано, що остання безпосередньо пов`язана з правовідносинами адміністративного провадження, в якому Одеським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову.

Вказане провадження було завершено виконанням судового рішення у порядку, передбаченому Розділом 5 КАС України та Законом України "Про виконавче провадження", однак позивач не скористався своїм правом щодо контролю виконання судового рішення відповідно до ст. 181, 257, 263 КАС України.

Отже, в даному випадку права і свободи позивача захищені судовим рішенням, а повторне звернення до суду з приводу поновлення захисту свого права діючим законодавством не передбачено. Таким чином позивач фактично оскаржує постанову про закінчення виконавчого провадження, а відтак його права не підлягають захисту шляхом звернення до суду з новим адміністративним позовом.

Крім того, в межах справи №2а/1570/8165/2011 судом розглядались вимоги позивача ОСОБА_1 до ГУ МВС в Одеській області, ГУ ПФУ в Одеській області, в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії ГУ МВС України в Одеській області щодо подання до ГУПФ України в Одеській області документів для здійснення перерахунку пенсії, а саме: довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, додатку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, додатку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, грошового атестату № 76 від 10.06.2010 року, інформація в яких не відповідає дійсності;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо неподання, починаючи з 01.01.2008 року по 29.09.2011 року до ГУПФ України в Одеській області документів по перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з грудня 2005 року по грудень 2007 року;

- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області здійснити - виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за час його тимчасової непрацездатності в період з 01.06.2007 року по 05.12.2007 року, яке станом на 01.01.2012 року складає 17074,37 гривень; - компенсацію ОСОБА_1 втрату доходу у зв`язку з невиплатою грошового забезпечення за час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 в періоді з 01.06.2007 року по 05.12.2007 року, станом на 01.01.2012 року в сумі 11545,45 гривень;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 гривень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2008 року відповідно до довідок про розмір грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення начальника відділу оперативного обслуговування ВНЗ 4-го міжрегіонального УВБ ДВБ ГУБОЗ МВС України підполковника міліції ОСОБА_1 , яка надано Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області до ГУПФ України в Одеській області 29.09.2011 року за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , яка встановлена постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 року по справі № 22-а-6964/08: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дня; в подальшому здійснити перарахунок згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 року № 1375 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2009 року № 1252», Законів України «Про державний бюджет України на 2008 рік», «Про встановлення прожиткового мінімуму та змін заробітної плати`на 2009 рік, «Про Державний бюджет України на 2010 рік», «Про Державний бюджет України на 2011 рік», «Про Державний бюджет України на 2012 рік»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату пенсії за період з 01.01.2008 року по день набрання законної сили постанови, з урахуванням різниці, яка вже виплачена у цей період та продовжувати виплачувати пенсію відповідно до здійсненого перерахунку;

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року позов задоволений частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 13 серпня 2008 року та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 року за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дня. В іншій частині позовним вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року залишена без змін.

20.08.2020 року судом винесена окрема ухвала у порядку ст.383 КАС України у справі №2а/1570/8165/2011.

Ухвалою суду від 29.05.2012 року по справі 1570/3316/2012 відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 109 КАС України (у редакції на час прийняття ухвали суду), в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи - Головного управління МВС України в Одеській області, в якій позивач просив зобов`язати відповідача внести зміни у наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1040 о/с від 15.09.2011 року, виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 у наступній редакції: «Унести зміни до наказів МВС: від 21 вересня 2007 року № 1237 о/с у частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю. Уважати його звільненим з вислугою років у календарному обчисленні - 21 рік 4 місяці 28 днів; у пільговому обчисленні - 29 років 8 місяців 23 дня».

Таким чином, судом встановлено, що частина позовних вимог пред`явлених позивачем по даній справі №420/3724/22 раніше розглядалась судами. Суд вважає, що позивач усвідомлений про сутність спірних правовідносин та викладення їх до іншого відповідача або в іншій спосіб не змінює їх суті, а тому суд не вважає поважними причини пропуску строку про які вказує позивач у клопотанні про поновлення строку.

Більш того суд вказує на те, що позивач вже звертався з майже аналогічними вимогами у справі №420/17257/21 та ухвалою суду від 18.10.2021 року позивачу було повернуто позовну заява.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2022 року по справі №420/17257/21 ухвалу від 18.10.2021 року залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Так у вищенаведеній постанові П`ятим апеляційним адміністративним судом вказано позивачу, що положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, доводи позивача, що звернення до суду з даним позовом не обмежується будь яким строком, з огляду на положення ч.2 ст.233 КЗпП України, є безпідставними.

Суд зауважує, що частина позовних вимог пред`явлених позивачем по даній справі №420/3724/22 розглядалась судами, та позивач усвідомлений про сутність спірних правовідносин, а викладення їх в іншій спосіб не змінює їх суті, у зв`язку з чим суд зазначає про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду за позовними вимогами позивача, з приводу правовідносин, які виникли у 2007 році.

Слід зазначити, що посилання позивача на положення ч.2 ст.233 КЗпП України, якими встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком є помилковими, оскільки в даному випадку позовні вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з 01.06.2007 року по 05.12.2007 року, грошової компенсації втрати доходу, у зв`язку з невиплатою грошового забезпечення у вказаний період та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені з ОВС МВС України є похідними від вимоги про скасування наказу МВС України від 21.09.2007 року №1237 «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 , оскільки протиправність дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення та компенсації втрати доходу позивач пов`язує із незаконністю наказу МВС України від 21.09.2007 року №1237.

Крім того, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом про визнання нечинним та скасування наказу МВС України від 21.09.2007 року №1237 не ставиться в залежність від встановлення факту протиправності відмови у виплаті грошового забезпечення, а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення прав оскаржуваним наказом про звільнення з ОВС МВС України.

Слід зазначити, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений більш ніж на 14 років встановлений законом строк звернення до суду із позовом про скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ і належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду і про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.123 та ч.15 ст.171 КАС України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що наведені у заяві представника позивача обставинах не вбачається поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.15 ст.171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно п.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що викладені у заяві позивача обставини щодо поновлення провадження строку визнані у даній ухвалі, як такі, що не є поважними для поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, такий позов підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 47, 122, 123, 171 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А. Іванов