Справа № 580/1785/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №580/1785/20

адміністративне провадження № К/9901/33267/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Жука А. В.,

Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду 03.11.2020 (головуючий суддя - П.Г. Паламар)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 (головуючий суддя - Я.М. Собків, судді - Я.Б. Глущенко, Л.Т. Черпіцька)

у справі № 580/1785/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Черкаській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 21.04.2020 № 981 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині застосування дисциплінарного стягнення стосовно лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 116о/с від 05.05.2020 в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

- поновити на службі в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого слідчого слідчого відділення Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності слугував висновок дисциплінарної комісії стосовно дій, сутність яких полягає у невиконанні чи неналежному виконанні позивачем службової дисципліни, що свідчить про низькі морально-ділові якості, які суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського. Позивач вважає, що твердження про допущення ним порушень, які встановлені висновком службового розслідування, є безпідставними, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є незаконними.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду 03.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії позивача, встановлені за результатами проведеного службового розслідування є вчинком, який дискредитує систему органів поліції та поліцейських в очах громадськості, відтак, є підставою для звільнення.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Підстави, на яких подається касаційна скарга, позивач вказує пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 09.11.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу касаційного оскарження судом відхилено.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2022 зупинено провадження у справі № 580/1785/20 до припинення перебування позивача у справі - ОСОБА_1 , у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Верховного Суду від 24.10.2022 поновлено провадження у справі № 580/1785/20.

Ухвалою Верховного Суду від 26.10.2022 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження позивач посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.03.2020 у справі № 360/3545/18, від 21.11.2019 у справі № 260/1145/18, від 06.02.2020 у справі № 826/1916/17, від 04.03.2020 № 120/2732/19-а, від 02.10.2019 у справі № 804/4096/17, від 31.03.2020 у справі № 823/1393/17, від 13.01.2020 у справі № 823/411/17.

Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що аналіз положень пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас, Верховний Суд зазначає, що посилаючись на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду, вказаних у касаційній скарзі, позивачем вибірково цитуються лише окремі витяги з тексту постанов, без наведення обґрунтувань, яку саме норму права судами першої та апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Варто зауважити, що у справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, дійсно предметом розгляду є питання правомірності накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби в поліції.

При цьому, висновки, які викладені у зазначених позивачем постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо обставин, які різняться складом дисциплінарного проступку, видами дисциплінарних стягнень та ін. у кожній конкретній ситуації.

Так, розглядаючи справу № 360/3545/18 Верховний Суд у постанові від 19.03.2020 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у діях позивача порушень частини другої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».

У постанові від 21.11.2019 у справі № 260/1145/18 переглядаючи справу, предметом якої було правомірність наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби, Верховним Судом досліджувалось питання щодо обґрунтованості висновків службового розслідування, за результатами розгляду справи суд погодився з висновками суду першої інстанції, що висновок службового розслідування не містить інформації про врахування при обранні позивачу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення підстав застосування саме цього виду стягнення та з яких підстав орган, що проводив службове розслідування, дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого виду стягнення, не зазначено про існування чи відсутність та врахування відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення обставин, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, попередню поведінку позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків та до скоєного.

Варто зауважити, що у справі № 826/1916/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що висновки службового розслідування та прийняті на їх основі накази є необґрунтованими, оскільки з висновку службового розслідування щодо позивача вбачається, що в ході проведення службового розслідування та при виданні оскаржуваного наказу, відповідачем не проведено об`єктивного, повного та всебічного дослідження обставин; не встановлено та не обґрунтовано, в чому полягає провина позивача, тяжкість вчиненого проступку; не доведено вину в скоєнні проступків, що, в свою чергу, спричинило застосування дисциплінарного стягнення, у вигляді звільнення з посади, що за даних обставин є надмірним та передчасним.

У постанові від 04.03.2020 у справі № 120/2732/19-а, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що у висновку службового розслідування щодо позивача відповідачем не встановлено належним чином, зокрема, склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Зважаючи на встановлені судами на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини справи № 804/4096/17, Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 погодився з позицією судів першої й апеляційної інстанцій про доведеність в діянні позивача недотримання службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку, а також із обраним видом дисциплінарного стягнення.

У постанові від 31.03.2020 у справі № 823/1393/17 Верховний Суд дійшов висновку, що при перегляді справи апеляційний суд не перевірив процесуальну можливість виходу за межі позовних вимог, а тому скасував рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм процесуального права.

Спірним питанням при перегляді справи № 823/411/17 в касаційному порядку було правомірність реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту, у період тимчасової непрацездатності поліцейського.

Повертаючись до обставин цієї справи, судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем дисциплінарного проступку, встановлений висновком службового розслідування.

Верховний Суд констатує, що вирішення спору у цій справі відбулося з врахуванням висновку, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.03.2019 у справі № 819/736/18, від 22.10.2019 у справі № 480/3950/18, від 28.02.2020 у справі № 807/160/18, в яких наголошувалось, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Згідно з усталеною судовою практикою застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Аналогічні правові висновки викладені Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі № 120/2732/19-а, від 17.12.2020 у справі № 160/5581/19.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 360/3545/18, № 260/1145/18, № 826/1916/17, № 120/2732/19-а, № 804/4096/17, № 823/1393/17, № 823/411/17 не є подібними.

Фактично доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, а в силу частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/9901/33267/21 у справі № 580/1785/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду 03.11.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 580/1785/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді А. В. Жук

Н. М. Мартинюк