Справа № 340/3574/22
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/3574/22

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду К.М. Притула, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Дежргеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 №69-ДК/0012По/08/01/-22 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.;

- визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що зміст наявних у справі про адміністративне правопорушення документів, не дає можливості встановити обставини скоєння адміністративного правопорушення позивачем, оскільки складені посадовою особою відповідача акти обстеження земельних ділянок, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на докази, які вказують на вину позивача.

Ухвалою суду від 04 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяві від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

Актами обстеження земельних ділянок: від 18.02.2022 року №69-ДК/85/АО/10/01/-22,

від 18.02.2022 року №69-ДК/84/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/83/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/82/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69 ДК/81/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/80/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/79/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК78/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/77/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/76/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/75/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/74/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/73/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДЮ72/АО/10/01 /-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/71/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/70/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/69/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/68/АО/10/01/-22, від 18.02.2022 року №69-ДК/67/АО/10/01/-22, встановлено, що на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:000:9247, :02:000:9363,:02:000:9362,:02:000:9358,:02:000:9354,:02:000:9356,:02:000:9374,:02:000:9341,:02:000:9425,:02:000:9426,:02:000:9292,:02:000:9320,:02:000:9435,:02:000:9236, :02:000:9243, :02:000:9079 :02:000:2354, :02:000:9264, :02:000:9329 розташовані за межами населених пунктів с.Седнівка та с.Селіванове на території Устинівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області на час обстеження використовуються ПСП «Седнівське». Форма власності - приватна, із посиланням на правовстановлюючі документи. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. Цільове призначення земель - 01.01. Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Травостій, однорічні та багаторічні кормові культури придатні для збирання на сіно та силос відсутні. Заміри земельних ділянок не проводились. Земельні ділянки сформовані на підставі технічної документації із землеустрою (а.с.16-34).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки від 18 лютого 2022 року № 69-ДК/45/АП/09/01/-22, по вказаним вище земельним ділянкам, встановлено порушення вимоги ст. 96, пункт і) частини першої ст. 211 Земельного кодексу України, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена пунктом і) частини першої ст. 211 Земельного кодексу України, ст. 1 ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель", ст. 55 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.35-37).

Протоколом про адміністративне правопорушення від 18 лютого 2022 року №69-ДК/0012П/07/01/-22 встановлено порушення ст. 96, пункт і) частини першої ст. 211 Земельного кодексу України ст. 1 ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (а.с.38-39).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 18 лютого 2022 року № №69-ДК/0012По/08/01/-22 позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.55 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. (а.с.44-46).

Приписом від 18 лютого 2022 року №69-ДК/0034Пр/03/01/-22 приписано позивачу у 30ти денний термін усунути порушення законодавства (а.с.41-43)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини 1 та 2 статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

У відповідності до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Приписами статті 188 Земельного кодексу України визначено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Таким чином, державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності відноситься до компетенції відповідача.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон №963-IV, який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

У статті 4 Закону №963-IV визначено, що об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Статтею 5 Закону №963-IV встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Положеннями статті 6 Закону №963-IV передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі належать зокрема: здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Відповідно до положень статей 9, 10 Закону №963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом здійснюються шляхом, зокрема, проведенням перевірок.

Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відео зйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;

- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Згідно з частиною 1 статті 144 Земельного кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі не усунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля звертаються до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою (частина 2 статті 144 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти до висновку, що контроль за використанням та охороною земель є прямим обов`язком інспекторів. При цьому, законодавством визначено перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких уповноважено державних інспекторів. Зокрема, під час здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності, державний інспектор має право давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель.

У даній справі предметом спору зокрема виступає припис від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22., виданий державним інспекторому сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом оскаржуваного припису встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами:02:000:9247,:02:000:9363,:02:000:9362,:02:000:9358,:02:000:9354,:02:000:9356,:02:000:9374,:02:000:9341,:02:000:9425,:02:000:9426,:02:000:9292,:02:000:9320,:02:000:9435,:02:000:9236,:02:000:9243,:02:000:7800:02:000:2354,:02:000:9264,:02:000:9329 використовується позивачем з відхиленням від затверджених в установленому порядку проекту землеустрою (Травостій, однорічні та багаторічні кормові культури придатні для збирання на сіно та силос відсутні), що є порушенням відповідальність за яке передбачена пунктом «і» статті 211 Земельного кодексу України та статті 55 КУпАП, у зв`язку з чим приписано у тридцяти денний строк усунути виявлене правопорушення.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Обґрунтованість, в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного припису, суд дійшов висновку, що останній не відповідає критерію обґрунтованості, з огляду на таке.

По-перше, загальне посилання у приписі на те, що травостій, однорічні та багаторічні кормові культури придатні для збирання на сіно та силос відсутні на земельних ділянках, не дозволяє зрозуміти суті допущеного порушення. Крім того, не зрозуміло яким чином було встановлене порушення в зимовий період, а також, чому саме відсутність травостою, однорічних та багаторічних кормових культур придатних для збирання на сіно та силос являється порушення законодавства.

В контексті вищенаведеного, суд звертає увагу, що акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства не є складовою частиною припису. Припис є окремим та самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, як встановлено судом під час судового розгляду, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства на адресу позивача не направлявся, отже позивач не був ознайомлений з його змістом.

По-друге, в зобов`язальній частині припису зазначено: «у тридцяти денний термін усунути виявлене правопорушення», тобто припис носить загальний характер без конкретизації того, що приписується.

Суд наголошує на тому, що припис не може містити декларативних (загальних) вимог щодо усунення виявлених перевіркою порушень. Натомість, він повинен містити перелік конкретних заходів, які необхідно здійснити суб`єкту господарювання для усунення виявлених порушень.

Зазначене підтверджується також формою припису, яку використовує відповідач та в якій після слова «приписую» зазначено про необхідність «вказати заходи, які необхідно здійснити для припинення порушення земельного законодавства, усунення його наслідків, строк їх виконання по кожному із заходів».

Проте, ці вимоги відповідачем не виконані і в приписі не зазначено спосіб усунення порушень, тобто яким шляхом їх необхідно усунути позивачу на думку контролюючого органу.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо оскаржуваної постанови державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22.

За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи із змісту статті 8 Конституції України щодо визначення і дії в Україні верховенства права, положення статті 62 цього Закону розповсюджуються і на обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Згідно зі ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 55 КУпАП передбачає відповідальність за відхилення від затверджених в установленому порядку проектів землеустрою.

Оскаржуваною постановою позивача визнано винним за ст. 55 КУпАП.

У мотивувальній частині постанов не конкретизовано яким проектом землеустрою передбачено, що відсутність травостою, однорічних та багаторічних кормових культур придатних для збирання на сіно та силос, є відхиленням. Отже, у зв`язку з відсутністю визначення складу адміністративного правопорушення, з огляду на приписи ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З наявного в матеріалах справи протоколу вбачається, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, протокол не підписала та не надала будь-яких пояснень. В протоколі немає відмітки про те, що позивача повідомлено про час і місце розгляду адміністративної справи, підпис позивача в протоколі взагалі відсутній. Отже, особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, порушено вимоги ст. 256 КУпАП України, зокрема, не вручено сам протокол, не роз`яснено правопорушнику його права, чим позбавлено можливості надати свої пояснення, докази чи заперечення з приводу обставин, які слугували підставою для складення протоколу, а в подальшому - для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, судовим розглядом установлено, що протокол про адміністративне правопорушення і оскаржувана постанова винесені в один день.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був своєчасно сповіщений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколі відсутній підпис позивача про те, що він ознайомлений з місцем, датою та часом розгляду справи.

Суд зазначає, що така процедура розгляду (складення протоколів про адміністративне правопорушення та розгляд справи у цей же день) порушує принцип пропорційності, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що визначений статею 2 КАС України. Так, позивач не міг належним чином підготуватися до розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки одразу після складення протоколу розпочався розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.03.2018 у справі № 690/233/17, зазначеною судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, під час розгляду справи встановлено, що відповідачем допущено порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позивач був позбавлений права на ефективний захист, об`єктивне та повне з`ясування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення, надання відповідних доказів.

Враховуючи викладене у сукупності, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у справі не довів належними і допустимими доказами обґрунтованість прийнятої ним постанови, а також факту дотримання ним законодавчо встановленої процедури розгляду та вирішення справи про адміністративне правопорушення, а отже, постанова державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, відзиву на позовну заяву не подавав.

З огляду а викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути судові витрати на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що при визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. Так, у справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Між адвокатом Чуприна С.П. та Мітеровим О.М. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.66).

Актом задачі-приймання виконаних робіт визначено перелік виконаної роботи адвокатом, та її вартість. Загальна вартість робіт за вказаним актом склала 4000,00 грн. (а.с.68).

Проте, суду надана квитанція про оплату послуг адвоката у розмірі 3000,00 грн., що є для суду документально підтвердженими витратами, та які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Дежргеокадастру у Кіровоградській області (вул. Академіка Корольова, 26,м.Кропивницький,25030, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 №69-ДК/0012По/08/01/-22 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Визнати протиправним та скасувати припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, головного спеціаліста відділу державного контролю за використанням та охороною земель №2 Вдовіченка Віталія Олександровича від 18.02.2022 № 69-ДК/0034Пр/03/01/-22.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Дежргеокадастру у Кіровоградській області (вул. Академіка Корольова, 26,м.Кропивницький,25030, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1984,80 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула