Справа № 300/5729/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2022 р. справа № 300/5729/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача акціонерне товариство «Українська залізниця» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача АТ «Укрзалізниця», відповідно до змісту якого просить: визнати неправомірними дії щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років; зобов`язати зарахувати до спеціального трудового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років роботу у період з 01.09.1988 по 05.10.2011 та період з 04.11.2013 по 08.12.2013 на посаді монтер колії, де був зайнятий на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів магістральних залізниць AT «Укрзалізниці», призначити та виплачувати з 01.04.2021 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення з 01.04.2021 пенсії за вислугу років, однак у заяві невірно було вказано вид пенсії - за віком за Списком №2, а тому він 29.06.2021 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії зазначивши, що загальний стаж роботи позивача становить 34 роки 7 місяців, а до спеціального стажу роботи не зараховано жодного року роботи, оскільки відсутня уточнююча довідка щодо характеру робіт.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позов. Зазначає, що пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» призначається за наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного цим законом страхового і спеціального стажу. До спеціального стажу роботи що дає право на пенсію за вислугу років, не зараховуються періоди роботи на відповідних посадах після 11.10.2017. При наявності спеціального стажу роботи, визначеного в пункті «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11.10.2017 - не менше 12 років 6 місяців, пенсія за вислугу років призначається за зверненням з дотриманням умов передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі №» 2-р/2019. Відповідач стверджує, що спеціальний стаж визначається за записами у трудовій книжці та довідкою виданою підприємством, на якому працювала особа, що звертається за пенсією чи його правонаступником. У довідці зазначається характер виконуваної роботи та належність професії до професій передбачених Списком №583. Позивачем не надано уточнюючої довідки щодо характеру роботи позивача, а тому у відповідача відсутні правові підстави призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Звертає увагу, що із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач звернувся 29.06.2021, а тому вимога призначити пенсію з 01.04.2021 є безпідставною (а.с.38).

Третя особа правом подання пояснення не скористалася.

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 01.04.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 (а.с.59).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області від 09.04.2021 за №06 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.69).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 06.05.2021 за №0900-0213-8/15824 повідомило позивача про те, що оскільки ним не надано уточної довідки про пільговий період роботи та накази про результати атестації робочих місць підстави для зарахування пільгового стажу відсутні. Зазначено, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.23).

29.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.61).

Рішенням пенсійного органу від 05.07.2021 за №06 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки за відсутності уточнюючої довідки щодо характеру робіт ОСОБА_1 немає підстав для зарахування стажу за вислугу років (а.с.55).

За результатами розгляду заяви позивача від 29.06.2021 відповідач листом від 04.08.2021 за №0900-0213-8/28203 повідомив про те, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 7 місяців 10 днів. За поданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Зазначено, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутня уточнююча довідка щодо характеру робіт (а.с.26).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Закон №1058-IV на час його прийняття самостійно не визначав порядку та підстав для призначення пенсії за вислугу років, проте його прикінцеві положення передбачали можливість призначення такого виду пенсії за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (надалі також - Закон №1788-ХІІ).

Так, статтею 2 Закону №1788-ХІІ передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-ІV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії (пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-ІV).

Пунктами 2, 2-1 та 16 розділу XV Закону №1058-IV викладений на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України про підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII (надалі також - Закон №2148-VIII), який набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Отже, з набранням чинності Закону №2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, регулюються положеннями Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з статтею 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.

Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ у редакції, що діяла до 01 квітня 2015 року, право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

У подальшому Законом № 213-VIII, що набув чинності з 01 квітня 2015 року, пункт «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладений у новій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 04 червня 2019 року положення пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ слід застосовувати у редакції, що діяла до 01 квітня 2015 року, а саме: право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У відповідності до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно записів трудової книжки (а.с.10-11) серії НОМЕР_1 від 01.08.1988 ОСОБА_1 у спірний період:

- 01.09.1988 прийнятий на роботу монтером колії відокремленого підрозділу «Колійна машинна станція №124» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця»,

- 01.07.1989 присвоєного 3 ранг монтера колії,

- 01.03.2002 присвоєно кваліфікацію монтера колії 4 розряду,

- 06.10.2011 переведений сторожем в колійну колону №4,

- 04.11.2013 переведений монтером колії 4 розряду в колійну колону №4,

- 09.12.2013 переведений сторожем в колійну колону №4 структурного підрозділу «Чернівецька колійна машинна станція з ремонту земляного полотна» філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» АТ «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого включено, зокрема, таку посаду як: монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Стаж роботи позивача у спірні періоди на посаді монтер колії додатково підтверджується наказом про прийом на роботу від 01.09.1988 за №80 (а.с.64), наказом відокремленого підрозділу «Колійна машинна станція №124» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» про переведення на іншу роботу від 06.10.2011 №32/ОС (а.с.66), відомостями по спеціальному стажу з 2010 по 2012 роки (а.с.95), випискою робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, робітникам яких підтверджено право на пільги та компенсації від 18.03.2008 (а.с.15).

Згідно довідки від 29.12.2020 за №604, виданої структурним підрозділом «Чернівецька колійна машинна станція з ремонту земляного полотна» філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» АТ «Українська залізниця», ОСОБА_1 у період з 01.09.1988 по 05.10.2011, з 04.11.2013 по 08.12.2013 працював монтером колії (а.с.65).

Також, структурним підрозділом «Чернівецька колійна машинна станція з ремонту земляного полотна» філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» АТ «Українська залізниця» у довідці від 10.02.2021 №69 зазначено про те, що ОСОБА_1 був закріплений за колонами №1, 4, які виконували роботи з ремонту земляного полотна та водовідводів по всій Львівській залізниці з роз`їзним (пересувним) характером робіт, це означає, що об`єкти на яких виконувалися роботи були тимчасовими і здійснювалися як на малодіяльних ділянках так і на ділянках з інтенсивним рухом поїздів. Облік підтверджуючих первинних документів, на яких об`єктах (ділянках) залізничних колій позивач працював у вказані періоди не вівся, тому для надання довідки про характер робіт подано запит до Управління Львівської залізниці (а.с.20).

Таким чином, вказаними документами підтверджена робота позивача у період з 01.09.1988 по 05.10.2011 та з 04.11.2013 по 08.12.2013 монтером колії магістральних залізниць, зайнятого на ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів, яка дає право на призначення пенсії згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

На переконання суду, відсутність відповіді Управління Львівської залізниці на запит структурного підрозділу «Чернівецька колійна машинна станція з ремонту земляного полотна» філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» АТ «Українська залізниця» та відповіді АТ «Українська залізниця» на запит позивача від 20.01.2021 не є перешкодою для зарахування до спеціального стажу вказаних вище періодів роботи ОСОБА_1 , оскільки характер виконуваної позивачем роботи наведений у довідці структурного підрозділу «Чернівецька колійна машинна станція з ремонту земляного полотна» філії «Центр з будівництва та ремонту інженерних споруд» АТ «Українська залізниця» від 10.02.2021 №69.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача та наданих документах звертатись із відповідними листами, запитами до роботодавця позивача (його правонаступника) з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Крім того, суд звертає увагу, що третя особа АТ «Українська залізниця» не надала заперечень щодо характеру виконуваних позивачем робіт у період з 01.09.1988 по 05.10.2011 та з 04.11.2013 по 08.12.2013.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд зауважує, що із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» позивач звернувся до пенсійного органу 29.06.2021, натомість у заяві 01.04.2021 він просив про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто про призначення іншого виду пенсії.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1988 по 05.10.2011, 04.11.2013 по 08.12.2013 на посаді монтера колії відокремленого підрозділу «Колійна машинна станція №124» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та призначити з 29.06.2021 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 29.06.2021 саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а тому відсутні підстави визнання протиправними дій відповідача у відмові в призначенні і виплаті пенсії позивачу за вислугу років.

За змістом частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірному випадку, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, пенсійним органом суду не надано.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 635,60 грн. (70% задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області () зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) періоди роботи з 01.09.1988 по 05.10.2011, з 04.11.2013 по 08.12.2013 на посаді монтера колії відокремленого підрозділу «Колійна машинна станція №124» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та призначити з 29.06.2021 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 635,60 грн. (шістсот тридцять п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.