Справа № 420/9223/22
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9223/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2022 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Цупка К.Д.

представника відповідача - Саліна Д.А.

представника відповідача - не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, -

ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акту, а саме - пунктів 1, 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.06.2022 року № 64 «Про підсумки службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 », визнання протиправним та скасування окремих положень індивідуального акту, а саме - пунктів 1, 2, 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року № 400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов обґрунтований позивачем тим, що оскаржувані рішення (накази) відповідачами прийняті несвоєчасно, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, нерозсудливо та не у визначений Положенням №243/95-ВР спосіб. Внаслідок процедурного порушення відповідачами не забезпечено проведения повного, всебічного і об`єктивною службового розслідування, зокрема, всупереч вимогам пункту 19 Положення №243/95-ВР, не встановлено умисно чи з необережності, та з якою метою заподіяно шкоду, ступінь вини кожного (позивача та діловода) в разі заподіяння шкоди кількома особами, а тому помилково прийнято рішення про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності. Крім того, допущені порушення вплинули на зміст індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень, а саме: посилання на Закон №160-ІХ, який не був чинним на час завдання шкоди Військовій частині НОМЕР_1 та її виявлення, тоді як правові наслідки повинні наставати згідно з Положенням № 243/95-ВР. Оскільки відповідач не подав цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди в порядку, визначеному пунктом 31 Положення № 243/95-ВР, то порушено право особи на розгляд справи в суді та участь позивача в процесі прийняття рішення.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання з`явився. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що у зв`язку із зміною керівництва Військової частини НОМЕР_1 проводилася робота щодо виявлення недоліків діяльності частини. Під час проведення роботи щодо неприйнятих рішень у Військовій частині НОМЕР_1 , було виявлено наявність переплати грошових коштів в обсязі 77011,90 грн. З метою встановлення обставин виникнення нестачі призначено службову перевірку, в ході якої виявлено наявність переплати грошових коштів старшому лейтенанту ОСОБА_2 з підстав невірного зазначення вислуги років. При цьому, посаду помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини обіймав старший лейтенант ОСОБА_1 , який в 2019 році звільнений з військової служби та виключений зі списків частини. Відповідач зазначає, що позивач умисно доручив особі, до компетенції якої не належить підготовка наказів, підготувати наказ про виключення ОСОБА_2 зі списків частини, самоусунувшись від виконання власних функціональних обов`язків та погодив наданий йому проект без належної перевірки вислуги років, чим спричинив переплату вихідної допомоги старшому лейтенанту ОСОБА_2 , колишньому військовослужбовцю Військової частини НОМЕР_1 у розмірі 77011,90 грн. ОСОБА_1 , всупереч власним посадовим обов`язкам, умисно їх не виконував що спричинило шкоду державі. На момент проведення перевірки та розслідування, позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із чим, у відповідності до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», матеріали службового розслідування були направлені до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. За результатами розгляду матеріалів, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.06.2022 року №400 позивача було правомірно притягнуто до матеріальної відповідальності, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника начальника штабу зі стройової частини у званні старший лейтенант.

У зв`язку зі службовою необхідністю наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2018 року №270 ОСОБА_1 було допущено до виконання обов`язків старшого помічника начальника штабу з кадрів та стройової частини.

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройні Сил України (по особовому складу) №22 від 28.01.2019 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.

Наказом командири Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №42 від 22.02.2019 року позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2019 року у Військовій частині НОМЕР_1 проведено аудит (аудиторський звіт від 26.07.2019 року №234/5/54), за результатами якого встановлено, що на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 року №35 старшому лейтенанту ОСОБА_2 виплачено вихідну допомогу по звільненню за 12 (дванадцять) календарних років у розмірі 109048,85 грн., з яких законними є лише 18174,81 грн., тобто за 2 (два) календарних роки. Сума переплати склала 90874,04 грн. (77011,90 грн. - сума вихідної допомоги в разі звільнення з військової служби, 13862,14 грн. - сума компенсації податку на додану вартість).

16.04.2022 року юрисконсульт Військової частини НОМЕР_1 подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 , у якому запропонував провести службову перевірку щодо факту переплати вихідної допомоги при звільненні.

Командиром Військової частини НОМЕР_1 16.04.2022 року прийнято наказ №151 (з адміністративно - господарської діяльності) «Про призначення службової перевірки за фактом переплати грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_2 ».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2022 року №206 продовжено термін службової перевірки за фактом переплати грошової допомоги військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_2 .

Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.05.2022 року №228 прийнято наказ «Про призначення службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ».

Позивач зазначає, що під час службового розслідування 15.05.2022 року надавав пояснення, в яких зазначив, що проект наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 року №35 щодо виплати старшому лейтенанту ОСОБА_2 вихідної допомоги по звільненню за 12 (дванадцять) календарних років був підготовлений діловодом Військової частини НОМЕР_1 , а він лише погодив зазначений проект наказу. Крім того, він не здійснював розрахунок вислуги років старшого лейтенанта ОСОБА_2 , а тому не знав про отриманий ОСОБА_2 грошової допомоги при звільненні за попереднім місцем служби та не виявив факт приписки (викривлення) діловодом Військової частини НОМЕР_1 вислуги років старшого лейтенанта ОСОБА_2 у проекті наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 № 35.

Згідно акту службового розслідування від 03.06.2022 року Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вчинено умисне неналежне ставлення до посадових обов`язків, що призвело до видання наказу із неправдивою вислугою років та відсутністю відомостей про отриману раніше вихідну допомогу, у зв`язку із чим було здійснено надлишкову виплату грошових коштів ОСОБА_2 на суму 77011,90 грн. Вчинення викладеного правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділах 2 та 3 акту службового розслідування. За результатами проведеного службового розслідування в порядку ч. 1 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», матеріали службового розслідування запропоновано направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності в розмірі 77011,90 грн.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.06.2022 року № 64 «Про підсумки службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 » службове розслідування вважати завершеним та в порядку ч. 1 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», матеріали службового розслідування запропоновано направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності в розмірі 77011,90 грн.

На підставі матеріалів службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди капітаном ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем частини НОМЕР_1 , наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року № 400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у сумі 77011,90 грн.

Позивач не погодився із правомірністю зазначених наказів та звернувся до суду із цим позовом щодо їх скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 7 «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (в редакції, чинній на дату виявлення завданої шкоди Військовій частині НОМЕР_2 26.07.2019 року), службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі».

Згідно із «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців

за шкоду, заподіяну державі», затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді. Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться доозброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 8, 10, 13, 17, 18, 19 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або

призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

При цьому, пунктом 23 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР встановлено, якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

У разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством, тобто, строків, передбачених ст. 257 Цивільного кодексу України а саме: три роки.

Слід зазначити, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, в разі вчинення умисних дій, а обмежену матеріальну відповідальність несуть у разі недбалого ставлення до службових обов`язків, тобто, відповідач для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності має встановити саме умисні дії військовослужбовця.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач не довів вчинення позивачем умисних дій при погодженні проекту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) віл 13.02.2019 року №35 щодо ОСОБА_2 та навмисне погодження такого наказу з вислугою, яка не відповідає дійсності.

Представник позивача зазначив, що 28.01.2019 року наказом Командувача Військово-Морськцх Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №22 позивача звільнено з військової служби в запас, та в лютому 2019 року він здавав справи та посаду помічника начальника штабу зі стройової частини, а тому доручив діловоду Військової частини НОМЕР_1 підготувати проект наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 року №35. При цьому, позивач не здійснював розрахунок вислуги років старшого лейтенанта ОСОБА_2 , не знав про отримання ОСОБА_2 грошової допомоги при звільненні за попереднім місцем служби, а тому умисно чи з необережності не вносив до проекту наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) віл 13.02.2019 року №35 помилкові (недостовірні) дані (приписки) про вислугу років старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

Позивач не заперечує, що погодив проект наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.02.2019 року № 35, який був підготовлений діловодом Військової частини НОМЕР_1 та не перевіряв зазначену вислугу років.

В даному випадку суд не вбачає умисної форми вини позивача та, в разі, якщо він мав перевірити вислугу років, але не вчинив цього, ці обставини можуть свідчити про недбале виконання позивачем своїх службових обов`язків, що є підставою для притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності, а не повної.

Крім того, в наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 №400 зазначено про «умисне неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків», тобто дві взаємовиключні форми вини, за які пунктами 13 і 10 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР передбачено різні види матеріальної відповідальності (повна або обмежена).

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до п. 5 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, час, протягом якого винного військовослужбовця може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати три роки, а оскільки кошти ОСОБА_2 виплачені в березні 2019 року станом на дату притягнення позивача до матеріальної відповідальності трирічний строк сплинув

Слід зазначити, що відповідно до п. 17 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини, розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди.

Однак, при наявності аудиторського звіту від 26.07.2019 року №234/5/54, яким виявлені факти переплати ОСОБА_2 коштів, службова перевірка та службове розслідування стосовно позивача проведено тільки в 2022 році, що суперечить нормам законодавства та рішення за таким службовим розслідуванням не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України щодо його прийняття на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано; добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку, тощо.

Суд також звертає увагу, що в порушення п. 19 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР під час службового розслідування, проведеного у квітні - червні 2022 року, посадовою особою не одержано пояснення від діловода Військової частини НОМЕР_1 , не встановлено ступінь вини кожного, в разі заподіяння шкоди кількома особами та не встановлено форму вини (умисна чи з необережності), від визначення якої відповідно до приписів пунктів 8, 10, 13 залежить вид матеріальної відповідальності, який може бути застосовано до позивача (обмежена чи повна).

Відповідно до п. 31 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Так само, відповідно до ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (який діє на час притягнення позивача до матеріальної відповідальності) у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2019 наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 22 позивача звільнено з військової служби в запас, а наказом від 22.02.2019 року №42 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Таким чином, командир Військової частини НОМЕР_1 , після виявлених порушень позивачем норм законодавства України, повинен був керуватися п. 31 Положении №243/95-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та в порядку, встановленому чинним законодавством, подати цивільний позов до суду на суму заподіяної позивачем шкоди.

При цьому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 №400 позивача притягнуто до відповідальності за нормами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», який набрав чинності лише 31.10.2019 року, тобто пізніше в часі, ніж було завдано шкоду Військовій частині НОМЕР_1 та її виявлено (26.07.2019 року).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем порушено порядок притягнення позивача до відповідальності, пропущені строки такого притягнення, не доведено умисні дії позивача, а також притягнуто його до відповідальності за нормами законодавства, які не діяли на момент вчинення правопорушення, суд дійшов висновку про протиправність наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року №400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» та наявність підстав для його скасування.

Крім того, в прохальній частині позову позивач просить також визнати протиправними скасувати окремі положення індивідуального акту, а саме - пунктів 1, 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.06.2022 року № 64 «Про підсумки службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 », відповідно до яких службове розслідування вважається завершеним, та в порядку ч. 1 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», матеріали службового розслідування запропоновано направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності в розмірі 77011,90 грн.

Однак в цій частині позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, 5 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Суд зазначає, що в даному випадку, скасування зазначених пунктів наказів, якими службове розслідування вважається завершеним та матеріали службового розслідування запропоновано направити до ІНФОРМАЦІЯ_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності не є кінцевим рішенням щодо притягнення позивача до відповідальності, скасування цього наказу не поновить порушені права позивача та, в даному випадку, належним способом захисту прав позивача є скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року №400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», яким позивача фактично притягнуто до такої відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року №400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності», а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про протиправним та скасування окремих положень індивідуального акту, а саме пункти 1,2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.06.2022 року №64 «Про підсумки службового розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди ОСОБА_1 , колишнім військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 », визнання протиправним та скасування окремих положень індивідуального акту, а саме пунктів 1, 2, 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року №400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.06.2022 року №400 «Про притягнення до матеріальної відповідальності».

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.10.2022 року

Суддя Л.І. Свида