Справа № 260/1807/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №260/1807/21

адміністративне провадження № К/990/27576/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2022 року

у справі №260/1807/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просив суд:

- визнати протиправними дії з приводу неналежного розгляду звернення від 10 лютого 2021 року, порушення термінів розгляду, неналежного розгляду скарги від 09 квітня 2021 року, не вжиття заходів до скасування наказу №257о/с від 06 листопада 2015 року, не відновлення порушених прав шляхом поновлення на службі, та не вжиття заходів до притягнення винних осіб до передбаченої законом юридичної відповідальності;

- зобов`язати у відповідності до вимог статті 40 Конституції України, статті 19 Закону України «Про звернення громадян», пункту 4.4 «Положення про порядок роботи із зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України», який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року №1177 скасувати наказ Управління міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області №257о/с від 06 листопада 2015 року, поновити на службі в Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на раніше займаній посаді та вжити заходів про притягнення винних осіб до передбаченої юридичної відповідальності.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії службових осіб Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного повідомлення про розгляд звернення ОСОБА_1 від 10 лютого 2021 року та 09 квітня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неналежного повідомлення про розгляд звернення від 10 лютого 2021 року та 09 квітня 2021 року ОСОБА_1 ;

- позов в частині вимог про визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України в частині невжиття заходів до скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області №257о/с від 06 листопада 2015 року, поновлення на службі на раніше займаній посаді, вжиття заходів до притягнення винних осіб до передбаченої юридичної відповідальності та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області №257о/с від 06 листопада 2015 року залишено без розгляду.

Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції відповідачем подано касаційну скаргу.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

За змістом пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Спірні правовідносини у цій справі пов`язані з розглядом звернення позивача.

За такого правового врегулювання та обставин справи касаційний перегляд судових рішень у цій справі можливий виключно за наявності обґрунтування відповідного підпункту пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У тексті касаційної скарги Міністерство внутрішніх справ України посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Так, скаржником не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що справа №260/1807/21 має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Отже, зміст вказаних норм та аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. З огляду на викладене, обґрунтування скаржником підстави скасування судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі №260/1807/21.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду