Справа № 160/12662/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
19 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
З урахуванням наведеного, позивач не погоджується з діями відповідача та просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 262 Кодексу адміністративного України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС Україна) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що
До стажу в подвійному розмірі можливо зарахувати лише період роботи з 12.08.2002 по 31.12.2003 за умови надання довідки про те, що медичний заклад, в якому працювала ОСОБА_1 , віднесено до закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на обчислення стажу в подвійному розмірі.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
ОСОБА_1 згідно з паспортом серії НОМЕР_2 є громадянином України.
Після досягнення 50 років звернулась до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним рішення відповідача від 28.07.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії за віком згідно п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням позиції суду у рішенні.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року в адміністративній справі №160/10455/20 змінено, шляхом доповнення його мотивувальної частини змістом даної постанови та скасувати останнє в частині зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії за віком згідно п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням позиції суду у рішенні з прийняттям нової постанови в цій частині, а саме: зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 з 24.07.2020 року пільгову пенсію за віком на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року в адміністративній справі №160/10455/20 залишено без змін.

Позивач звернулась до відповідача з завою про зарахування періоду роботи на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) з 12.08.2002 року по день виникнення права на пенсію (21.07.2020 року) до страхового стажу в подвійному розмірі.

Листом від 23.06.2022 року № 18211-12873/Х-01/8-0400/22 відповідач відмовив у зарахуванні у подвійному розмірі період роботи в закладі охорони здоров`я з 12.08.2002 року, з підстав необхідності надання довідки про те, що медичний заклад віднесено до закладів охорони здоров`я, робота яких дає право на обчислення стажу у подвійному розмірі.

Не погодившись з діями відповідача стосовно зарахування період роботи в закладі охорони здоров`я з 12.08.2002 року у подвійному розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до абз. 1, 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зазначеним вище особам пенсії призначають за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого в Законі України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) (у редакції від 09.12.2012 у зв`язку з прийняттям рішення КСУ від № 1-р/2020 від 23.01.2020) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_3 , ОСОБА_1 працювала з 12.08.2002 року на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) по день призначення пенсії.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 №1645-III інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами статті 7 цього Закону лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року № 625/15-05/039-6, від 10.01.2009 № 16918/02-20 заклади охорони здоров`я: про туберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слідує висновок, що протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Стосовно тверджень відповідача щодо обов`язку позивача надати довідку, що медичний заклад в якому ОСОБА_1 віднесено до закладів охорони здоров`я, робота яких дає право на обчислення стажу у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу МОЗ України №514 від 16.07.2009 року, затверджено перелік протитуберкульозних закладів, до яких поряд з іншими віднесено лікарняно - профілактичні заклади (в т.ч. територіальні медичні об`єднання (протитуберкульозне,фтизіатричне); протитуберкульозний диспансер) та структурні підрозділи лікарняних, амбулаторно- поліклінічних та санаторно-курортних лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я (туберкульозне (протитуберкульозне, фтизіатричне) відділення; туберкульозний (протитуберкульозний, фтизіатричний, у т.ч. дитячий) кабінет; кабінет контрольованого лікування хворих на туберкульоз - ДОТ (Directly Observed Treatment - лікування під безпосереднім наглядом) кабінет).

Згідно з ст. 23 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», працівники протитуберкульозних закладів мають право на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством.

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з положеннями ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також суд вважає слушним зауважити те, що не надання позивачем документів на підтвердження умов, необхідних для зарахування стажу роботи на посаді медсестри у подвійному розмірі, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу. Відсутність документів, не може нівелювати відомості трудової книжки, оформлені належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача шляхом визнанн протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () щодо не зарахування мені ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) з 12.08.2002 року по день виникнення права на пенсію (21.07.2020 року) та зобов`язаня головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати період роботи ОСОБА_1 на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) з 12.08.2002 року по день виникнення права на пенсію (21.07.2020 року) до страхового стажу в подвійному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З системного аналізу наведених у справі обставин, суд зробив висновок про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 18.08.2022 року № 0.0..1.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколачук С.В. перебувала у щорічній відпустці з 26.09.2022 року по 06.10.2022 року, тому розгляд справи здійснено 14.10.2022 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволити.

Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () щодо не зарахування мені ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) з 12.08.2002 року по день виникнення права на пенсію (21.07.2020 року).

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати період роботи ОСОБА_1 на посаді медичної сестри фтизіатра (протитуберкульозний кабінет) з 12.08.2002 року по день виникнення права на пенсію (21.07.2020 року) до страхового стажу в подвійному розмірі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 31.10.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук