Справа № 340/4604/22
Суддя: В.В. Науменко
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/4604/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В., за участі секретаря судового засідання Гловацької М.О., розглянувши адміністративну справу за позовом Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (позивач) до Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Кетрисанівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила суд скасувати постанову начальника Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Почкая Миколи Олександровича від 19.09.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень.

Позов мотивовано тим, що 20.09.2022 року до позивача надійшли постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000 грн., яку позивач вважає протиправною через те, що не були вжиті будь-які дії щодо фактичного виконання судового рішення, а стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника призведе, на думку позивача, до подвійного стягнення суми виконавчого збору або стягнення без реального виконання рішення суду.

Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у Постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, позивач вважає, що без реального вчинення виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення, не можливо стягнення виконавчого збору. Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 19.09.2022 є такими, що не відповідають вимогам закону, а отже підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 06.10.2022 позовну заяву залишено без руху. Позивачем у встановлений суддею строк подано заяву про усунення недоліків та надано відповідні докази.

Судом ухвалою від 19.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у судовому засіданні на 26.10.2022, встановлено строки на подання заяв по суті справи.

Відповідач правом подати відзив не скористався.

У судове засідання, призначене на 26.10.2022, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неявку сторін, суд ухвалив розгляд справи провести у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі № 340/9450/21 визнано протиправним та скасовано рішення шостої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради "Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 " від 19 травня 2021 року №1091" та зобов`язано Кетрисанівську сільську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у власність, загальною площею 2.0000 га, для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, на території Новоградівської сільської ради" (а.с.7-11).

На виконання зазначеного рішення суду, після набрання ним законної сили, видано виконавчий лист 16.09.2022, який за заявою стягувача звернутий до примусового виконання.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП69882904 від 19.09.2022 відкрито виконавче провадження (а.с.18-19), того ж дня державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (надалі - спірна постанова), якою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 26000,00 грн. (а.с.20-21).

Отже правомірність та законність спірної постанови про стягнення виконавчого збору є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" установлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до абзацу другого частин 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно частини 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6500 гривень.

На виконанні у відповідача знаходився виконавчий документ щодо виконання судового рішення немайнового характеру відносно боржника - юридичної особи, а відтак сума виконавчого збору 26000 грн (4 х 6500 грн.) визначена правильно.

Постанова про стягнення виконавчого збору від 19.09.2022 року відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

У частині 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" наголошено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкції №512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем у позові, як на підставу протиправності спірної постанови зазначено про те, що відповідач не здійснював фактичного виконання судового рішення. Стягнення виконавчого збору без реального виконання виконавчого документа вважає протиправним, адже фактично станом на день подання позову рішення суду від 11.01.2022 року у справі №340/9450/21 не може бути виконано ні в примусовому, ні в добровільному порядку. Крім того зазначає, що 27.09.2022 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з заявою про відстрочення виконання вказаного рішення суду по даній справі.

При цьому позивач також посилається на правові висновки, викладені постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №2540/3203/18.

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність застосування судових висновків, викладених у зазначеній постанові Верховного Суду, оскільки правовідносини у зазначених справах є відмінними від правовідносин даної справи. Так, у описаній постанові Верховного Суду правовий висновок стосувався спору, який виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). У наведеному рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що «відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду».

Натомість спір у справі, що розглядається, стосується правомірності постанови, винесеної державним виконавцем про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні при відкритті виконавчого провадження, а тому дані правовідносини є відмінними від наведених.

Стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, оскільки державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

При цьому, в розумінні положень Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо стану та можливостей виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 360/3324/19 та від 23.12.2020 року у справі № 620/334/20.

Крім того, розмір виконавчого збору згідно положень частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.

Тобто, якщо це рішення майнового характеру, то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Разом із тим, якщо ж виконується рішення немайнового характеру, то виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За змістом виконавчого листа Кіровоградського окружного адміністративного суду №340/9450/21 та резолютивної частини судового рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ, не міститься вартісної оцінки зобов`язання боржника, тобто рішення є немайнового характеру та носить зобов`язальний характер.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх документальних доказів та обґрунтувань, якими підтверджується протиправність спірного рішення, в той час, як відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій під час прийняття оскаржуваного позивачем рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України.

Таким чином, при винесені спірної постанови від 19.09.2022 по ВП №69882904 державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а отже постанова є законною та скасуванню не підлягає, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.

Керуючись статтями 77-79, 90, 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 271, 272, 287, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області до Бобринецького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк, установлений статтею 287 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. Науменко