Справа № 640/30497/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року Головне управління ДПС у м. Києві (далі - Позивач, ГУ ДПС у м. Києві) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 296 969,28 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що за Відповідачем обліковується податковий борг із земельного податку та пені у загальному розмірі 296 969,28 грн, податкові повідомлення-рішення і податкова вимога направлялися на адресу ОСОБА_1 в установлені Податковим кодексом України порядок і спосіб, а зобов`язання за вказаними актами є узгодженими, позаяк останні в адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалися.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, про наявність цієї судової справи останньому не було відомо, що вказує на можливість подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, по-друге, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення з 2013 року, ним сплачувався земельний податок за 2013-2021 роки, однак до моменту формування земельної ділянки особа, що володіє розташованим на ній нерухомим майном, не повинна сплачувати земельний податок, по-третє, будь-яких податкових повідомлень-рішень на адресу Відповідача не надходило, що позбавило останнього права на їх оскарження, по-четверте, набрання законної сили рішенням суду першої інстанції призведе до свавільного і безпідставного стягнення коштів за протиправними податковими повідомленнями-рішеннями.

Після усунення визначених в ухвалі від 29.08.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли до Шостого апеляційного адміністративного суду 19.10.2022.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення Позивача до суду із цим позовом у Відповідача існувала несплачена податкова заборгованість з податку на землю в сумі 285 677,56 грн за узгодженими податковими зобов`язаннями згідно податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 №2, від 12.04.2018 №№ 56319-1605-2657, 56320-1305-2657, 56318-1305-2657 та від 23.04.2019 №№2-2615, 2-2615, -2615, а також пені в сумі 11 291,72 грн за узгодженим податковим зобов`язанням згідно податкового повідомлення-рішення від 07.05.2019 №.

Крім того, судом першої інстанції також встановлено, що згадані податкові повідомлення-рішення, а також податкову вимогу форми «Ф» від 08.02.2018 №25346-17 надсилалися ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за податковою адресою - АДРЕСА_1 , однак поверталися відправникові за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 8-21, 26-28)

Відтак, на переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, з огляду на те, що сума податкового боргу підтверджена матеріалами справи, а процедура звернення до суду із позовом про стягнення податкової заборгованості була дотримана, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Матеріали справи, зокрема, зміст інтегрованої картки платника (а.с. 33-37), а також висновки камеральної перевірки (а.с. 22-25) свідчать, що у період з вересня 2016 року по грудень 2019 року податковий борг із земельного податку ОСОБА_1 не був погашений.

Посилання Апелянта на те, що у період з 2013 по 2021 рік останнім сплачувався земельний податок, зокрема, тільки у 2021 року - 341 405,58 грн, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, як було встановлено раніше, податковий борг у межах цієї справи стягується за інший, ніж 2021 рік, період.

Щодо твердження Відповідача про те, що із змісту доданої до апеляційної скарги копії листа ГУ ДПС у м. Києві від 20.05.2022 №015/Г/26-15-24-16-10 вбачається, що ним сплачувався земельний податок, зокрема, за 2017-2018 роки, колегія суддів зауважує, що із змісту доданих до позовної заяви інтегрованих карток за 2017-2019 роки випливає, що такі оплати у цьому періоді не здійснювалися. Платіжних документів, які б підтверджували ці обставини, Апелянтом не надано.

За правилами абзаців 2-4 пункту 58.3 статті 58 ПК України (у редакції, що була чинною на момент направлення Відповідачу вимоги від 08.02.2018 №25346-17) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Як було встановлено раніше, податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 №2, від 12.04.2018 №№ 56319-1605-2657, 56320-1305-2657, 56318-1305-2657 та від 23.04.2019 №№2-2615, 2-2615, -2615, а також від 07.05.2019 № направлялися ОСОБА_1 , однак повернулися у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Викладене, з урахуванням наведених вище норм, свідчить про те, що указані індивідуальні акти, які направлені Відповідачу на податкову адресу ( АДРЕСА_1 ,), були вручені останньому належним чином.

Аналогічна позиція щодо належності вручення рішень податкових органів висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

На цю ж адресу контролюючим органом направлялася і податкова вимога форми «Ф» від 08.02.2018 №25346-17.

При цьому судова колегія звертає увагу, що на час розгляду справи судом першої інстанції доказів оскарження згаданих податкових повідомлень-рішень і вимоги в установленому порядку платником податків надано не було. Посилання ж Апелянта на те, що останній не отримував жодних податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги, що позбавило його можливості їх оскаржити, судом апеляційної інстанції відхиляються з підстав, наведених вище.

З приводу аргументів апеляційної скарги про те, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких у Відповідача виник податковий борг, є протиправними, оскільки за узагальнюючою податковою консультацією, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 №608, ОСОБА_1 не є платником земельного податку через те, що земельна ділянка не була сформована, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у відповідній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі № 160/7345/20.

З приводу посилання Апелянта на те, що останній взагалі не був обізнаний про розгляд цієї справи до моменту отримання копії рішення від 30.06.2022, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 у справі №640/30497/20 направлено судом 12.01.2021 на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а.с. 43), яка зазначена у позовній заяві та відомостях з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про реєстраційні (адресні) дані фізичних осіб (ПІБ, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання) (а.с. 29). Разом з тим, 14.02.2021 відділенням поштового зв`язку конверт було направлено на адресу відправника (суду) у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Отже, поштове відправлення було повернуто з незалежних від суду причин.

У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що згідно п. 5 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, направлення на адресу реєстрації місця проживання фізичної особи копії судового рішення та повернення останнього у зв`язку з відсутністю адресата за цією адресою свідчить про вчинення судом всіх необхідних і можливих дій, спрямованих на забезпечення повідомлення особи щодо розгляду справи. Незабезпечення отримання ОСОБА_1 поштової кореспонденції за адресою свого місця проживання не може мати своїм наслідком висновок про те, що розгляд справи судом першої інстанції здійснювався без повідомлення Відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 26 жовтня 2022 року.