Справа № 214/5208/22
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2022-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/5208/22
2-а/214/134/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

представника позивача Черната А.С.,

відповідача Жиляніна Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали адміністративної справи №214/5208/22 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Черната А.С. звернулася до суду з позовною заявою 05 жовтня 2022 року, в якій просила суд: примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ); затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ), з метою забезпечення його видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців; допустити негайне виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ), з метою забезпечення видворення за межі території України.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, прибув до України, здійснивши в`їзд востаннє у 2011 році за паспортним документом громадянина Російської Федерації в особистих справах, та з того часу з України не виїжджав, чим порушив вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином у нелегальне становище. 21 червня 2022 року він був доставлений до Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області співробітниками ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області для прийняття рішення про примусове повернення з України. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне затримання за ч.1 ст.261 КУпАП. Під час надання пояснень ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно приїхав до України в 2011 році, наразі проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення перевірки встановлено, що у ОСОБА_1 відсутні законні підстави та джерело коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням його на території України, він ніде не працює, до органів державної влади не звертався для офіційного оформлення свого статусу шляхом визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з України відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 21 червня 2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №003443 за ч.1 ст.203 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 1700 грн., яку ОСОБА_1 добровільно виконав, сплативши штраф 29 червня 2022 року. А 22 червня 2022 року Саксаганським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення №3 про примусове повернення ОСОБА_1 за межі України до країни походження із зобов`язанням його залишити територію України у термін до 20 липня 2022 року. Зі змістом рішення, у тому числі приписами ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк, ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис із отриманням копії вказаного рішення. При цьому, рішення відповідач не оскаржував в судовому порядку протягом встановленого законом строку, як і добровільно не виконав, та загалом умисно, свідомо продовжував ухилятись від його виконання. На переконання представника позивача, вказані підстави в сукупності, є достатньою правовою підставою для примусового видворення ОСОБА_1 за межі України на підставі судового рішення.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.42).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що наразі документів він не має, оскільки вони згоріли. Залишати територію України не бажає.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (рос. ОСОБА_1 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Російської Федерації, документований паспортом НОМЕР_1 , виданим Глазуновським РВ ВС Орловської області від 21 липня 2005 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-11). ОСОБА_1 прибув до України в 2011 році, в`їзд здійснив за паспортом громадянина Російської Федерації у 2011 році, та з того часу з території України не виїжджав.

21 червня 2022 року ОСОБА_1 був доставлений до Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області працівниками ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області після адміністративного затримання (протокол АА №135553 від 21 червня 2022 року, а.с.12) за обґрунтованим зверненням міграційної служби у зв`язку з порушенням ним міграційного законодавства.

21 червня 2022 року у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 уповноваженою посадовою особою Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, за фактом допущення порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с.17). За результатами розгляду справи винесено постанову ПН МДН 003435 від 21 червня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у зв`язку з порушенням ч.ч.1, 3 ст.9, ч.1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1700 грн. 00 коп. (а.с.18). Копію постанови ОСОБА_1 отримав 21 червня 2022 року під підпис, в судовому порядку не оскаржував та добровільно виконав 29 червня 2022 року, надавши квитанцію про сплату штрафу на підтвердження, що зазначено у відповідній графі постанови (а.с.18-зворот).

22 червня 2022 року Саксаганським відділом у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , 17 серпня 1971 року, із відібранням у нього зобов`язання покинути Україну у термін до 20 липня 2022 року (а.с.14-15).

Згідно з наданими ОСОБА_1 письмовими поясненнями (а.с.16), він дійсно у 2011 році приїхав на територію України до своїх батьків, які тяжко хворіли. Після смерті батька він доглядав за матір`ю, яка також померла. Після її смерті територію України він не покинув та залишився проживати де прийдеться то у рідних, то у подруги. Має намір отримати громадянство України.

У ході подальшої перевірки працівниками ДМС з`ясовано, що у ОСОБА_1 законні підстави та законне джерело коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням його на території України, відсутні. До органів влади для офіційного оформлення свого статусу останній не звертався, що також не оспорював як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, так і в судовому засіданні при розгляді судом справи.

Згідно з п.2 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (зі змінами та доповненнями).

Положеннями ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому законом порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, а саме п.п.2 п.2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців ст.1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Росії від 16 січня 1997 року, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Положеннями п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» закріплено, що нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Так, відповідач востаннє здійснив в`їзд в Україну за паспортом громадянина Російської Федерації у 2011 році з приватною метою, з того часу з України не виїжджав, чим порушив вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином у нелегальне становище (нелегальний мігрант).

Відповідно до перевірки за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль «АРКАН», інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 в базі даних не виявлено, відповідно відповідач територію України добровільно не полишив (підтверджується копією перевірки за обліками, а.с.19).

Як слідує з довідки від 23 червня 2022 року, наданої Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області (а.с.22), за результатами проведених перевірок встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався; інформація про надання йому такого статусу відсутня.

З інформації, наявної у Повних Витягах з Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває у шлюбі, укладеному на території України, дітей, які б народились на території України та значились зареєстрованими за ним як батьком, він не має (а.с.38, 39).

Факт порушення відповідачем правил перебування в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування встановленого законодавством, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.2-3 КУпАП зафіксовано уповноваженими посадовими особами Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області в протоколі, постанові від 21 червня 2022 року. Рішення від 22 червня 2022 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 добровільно протягом встановленого терміну не виконав.

Судовим розглядом також встановлено, що ОСОБА_1 ніде не працює, власного житла не має, як і не має постійного місця мешкання.

Згідно з положеннями п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що життю, здоров`ю відповідача у країні походження загрожуватиме небезпека.

Судом під час розгляду даної справи з наявних у справі доказів та наданих учасниками справи пояснень не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б забороняли примусове видворення відповідача за межі України.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні без реєстрації, без документів, що надають право на проживання в Україні, ухиляється від виїзду за межі України, чим грубо порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.371 КАС України рішення суду про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України допустити до негайного виконання.

Оскільки положення ст.371 КАС України не передбачають можливість негайного виконання судового рішення в частині затримання іноземця та поміщення у пункт тимчасового перебування, тому доводи позивача в цій частині суд залишає поза увагою як такі, що суперечать положенням КАС України та побудовані на його вільному тлумаченні стороною позивача на власний розсуд.

Враховуючи, що згідно з ч.15 ст.288 КАС України позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даного позову, ухваленого на його користь, тому витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 9, 241-246, 250, 288, 289, 371 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ).

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ) та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців, з метою забезпечення його видворення за межі території України.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ).

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10 жовтня 2022 року.

Суддя А.В. Ткаченко