Справа № 420/10196/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , PHOКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області (вул. Софіївська, 19, м. Одеса, 65082, ), за участю третьої особи Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездiяльностi та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

До Одеського окружного адмiнiстративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області (вул. Софіївська, 19, м. Одеса, 65082, ), за участю третьої особи - Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмiрi 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 28.02.2022 по дату ухвалення рішення.

зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 28.02.2022 по дату ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 28 серпня 2020 року він працює в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Одеській області, а з 01.01.2022 на посаді контролера II категорії першого відділення зводу швидкого реагування Територіального управління ССО у Одеській області.

Спираючись на пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в якій установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового i начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «ЄПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, у зв`язку з чим, позивач вказує, що йому не було нараховано та виплачено вказану додаткову винагороду за жоден місяць служби.

Позивач вказує, що Наказом Голови Служби судової охорони №124 від 30.03.2022 року було затверджено Порядок виплати додаткової винагороди співробітникам ССО на період дії воєнного стану.

Позивач вважає, що ТУ ССО у Одеській області з невідомих причин не вчинило жодних дій, направлених на нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, зокрема:

- не підготовлено клопотань про встановлення співробітникам CCO додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. та не направлено їх на адресу Голови CCO;

- не підготовлено проекти та не видано відповідних наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн.

- безпосередньо ненараховано та невиплачено позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, за п`ять місяців служби.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач дійшов до висновку, що бездіяльність відповідача призвела до порушення прав позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що суд розгляне справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

18.08.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач вказує, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією, тобто, для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату, натомість видатки на виплату додаткової винагороди не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату.

На думку відповідача, позивач у заяві навмисно вводить суд в оману, посилаючись на наказ Голови Служби судової охорони № 124 від 30.03.2022, яким було затверджено «Порядок виплати додаткової винагороди співробітникам ССО на період дії воєнного стану, тому як 21.04.2022 наказом Голови Служби судової охорони було видано наказ № 149 «Про скасування наказу служби судової охорони від 30.03.2022 № 124», тобто зазначений Порядок не є дійсним та не підлягає застосуванню взагалі.

В свою чергу, відповідач вказує, що ним, в межах своїх повноважень, ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для співробітникам Служби зазначеної додаткової винагороди, також з метою виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами та враховуючи вимоги п. 1 ст. 51 Бюджетного Кодексу України, територіальним управлінням Служби судової охорони у Одеській області видано наказ № 96 від 29.04.2022 року ТУ Служби, щодо організації виплати додаткової винагороди, на підставі якого щомісячно складаються списки співробітників територіального управління Служби судової охорони у Одеській області із зазначенням штатної посади, спеціального звання, ПІБ співробітника та періоду проходження ним служби у відповідному місяці, які надаються до фінансово-економічного відділу територіального управління Служби судової охорони у Одеській області.

Думка відповідача є такою, що визнання відповідачем лише територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області у позовній заяві є не правовим, тому як територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня і не має законних підстав, видавати накази щодо виплати додаткової винагороди згідно Постанови КМУ № 168 співробітникам, без отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови № 168.

Третя особа пояснень щодо позову чи відзиву на позов не подала.

23.08.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає, що відповідач сам визнає право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. щомісячно у відповідності до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за період його служби, починаючи з 24.02.2022 року.

Позивач вказує, що посилаючись у відзиві на ч. 2 ст. 165 Закону України «Про Судоустрій та статус суддів», якою визначено, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками, проте ця норма права відповідачем не виконується, та тим самим порушує соціальні та трудові права працівників ССО, зокрема, і позивача, адже, відповідно до довідки про розміри нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за 2022 рік вбачається, що за період його служби з лютого по червень 2022 року щомісячна додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн. не нараховувалася та не виплачувалася.

Позивач зазначає, що наразі, тільки в Службі судової охорони не виплачується додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, усі інші відомства та органи, в тому числі, але не виключно: Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ, Служба безпеки України, вирішили питання видатків, бюджетів та виконують постанову, здійснюючи виплати своїм працівникам.

Також позивач вказує, що саме щомісячне нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, не вимагає видання наказів чи наявності бюджетних асигнувань, нарахування повинно бути виконане лише у тому разі, якщо особа має право на таку виплату, а позивач вважає, що має таке право у відповідності до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022, що не заперечується самим відповідачем.

Також позивач відповідає стосовно викладеною позиції відповідача про те, що для видання наказу про виплату співробітникам ССО додаткової винагороди, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або ТУ Служби за фондом оплати праці співробітників коштів на її виплату, однак, в жодному нормативно-правовому акті про таке мови не йде.

Також позивач відповідає на аргумент відповідача стосовно листів на ім`я начальника фінансово-економічного управління головного бухгалтера ССО та звертає увагу на те, що в них не зазначено вимоги чи прохання про виділення грошових коштів для здійснення виплат своїм співробітникам додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, при цьому, в листах міститься прохання про виділення додаткових асигнувань для інших потреб (виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації невикористані дні відпустки звільнених за працівників тощо), із зазначенням конкретних сум.

Позивач зазначає, що скасований Наказ Голови Служби судової охорони діяв з 30.03.2022 до 21.04.2022 i його існування підтверджує те, що для визначення порядку виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 вiд 28.02.2022, а також для видання відповідних наказів про виплату, не потрібна наявність бюджетних коштів у вiдповiдних фондах.

Позивач вважає, що відповідач продовжує діяти протиправно, уникаючи вiд вiдповiдальності за порушення трудових та соціальних прав співробітників ССО, також викладені у відзиві доводи не вiдповiдають дійсності, перекручують факти та не підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

01.09.2022 року до суду надійшли заперечення до відповіді на відзив, у якому відповідач повторює, що територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області, як розпорядник коштів найнижчої ланки, не має правових підстав для видачі наказу про виплату та здійснення виплати додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, без визначення Державною судовою адміністрацією України відповідного порядку їх виплат та виділення відповідних асигнувань з послідуючою їх передачею до Служби судової охорони і відповідних територіальних управлінь.

Відповідач зауважив, що позивач у відповіді на відзив посилається на те, що тільки в Службі судової охорони не виплачується додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, усі інші відомства та органи, в тому числі, але не виключно: Міністерство оборони України, Міністерство внутрішніх справ, Служба безпеки України, вирішили питання видатків, бюджетів та виконують постанову, здійснюючи виплати своїм працівникам.

На думку відповідача вищезазначене свідчить про те, що позивач не бере до уваги те що територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області, на відміну від інших перерахованих ним вище відомств, є розпорядником бюджетних коштів найнижчої ланки, та взагалі трактує посилання на норми Законів зазначених у відзиві, на своє особисте бачення, а не так як прописано в Законі.

Також, відповідач вважає, що позивач, навмисно вводить суд в оману, посилаючись у відповіді на відзив, на листи головного бухгалтера територіального управління де начебто не зазначено вимоги чи прохання про виділення грошових коштів для здійснення виплат своїм співробітникам додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, а міститься лише інформація щодо виділення додаткових коштів на інших потреб (виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, та інше). Однак, абзац 3 зазначених листів свідчить саме про те, що територіальне управління окрім необхідних поточних додаткових коштів, передбачених кошторисом Служби, щомісячно надає інформацію до Центрального органу управління Служби судової охорони щодо потреби у виділенні коштів для виплати додаткової винагороди співробітникам відповідно до Постанови КМУ № 168 з додатками у вигляді списків співробітників ТУ.

Відповідач зазначає, що за результатами розгляду звернень Служби від 05.04.22 № 30/30.07-321 і ДСА України від 13.04.2022 № 11-2825/22 та від 27.04.2022 № 11- 3022/22 Прем`єр-міністром України було надано три доручення Міністерству фінансів України спільно з ДСА України опрацювати питання щодо виділення Службі додаткових асигнувань та винести на розгляд Уряду відповідний проект акту, проте досі це питання не вирішене, тому Служба вкотре звернулася із новими зверненнями 05.07.2022 до Голови ДСА України ОСОБА_2 та до Міністра фінансів України Сергія Марченка про виділення з резервного фонду державного бюджету коштів для виплати співробітникам Служби додаткової винагороди в сумі 1 144,5 млн. грн., до Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 , до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Дмитра Лубінця, до Прем`єр-міністра України Дениса Шмигаля, до Голови Верховного Суду Всеволода Князева про сприяння у вирішенні проблеми щодо виділення коштів на виконання Постанови № 168, та недопущення подальшого загострення соціальної напруги серед співробітників Служби.

Відповідач вважає, що керівництвом Служби судової охорони проводиться необхідна робота щодо отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови № 168 та після надходження цих асигнувань одразу необхідні накази будуть видані встановленим порядком та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована виплачена всім співробітникам Служби.

Таким чином, відповідач заперечує проти позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 24.02.2022, а також вважає, що вимога до територіального управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно з 28.02.2022, не підлягає задоволенню ,у зв`язку з недостатньою обґрунтованістю та зверненням не до повного кола суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 28.08.2020 року працює у територіальному управлінні Служби судової охорони у Одеській області.

Згідно Витягу з наказу начальника територіального управління Служби судової охорони у Одеській області № 356 о/с від 30.12.2020 року, капрала Служби судової охорони ОСОБА_1 призначили на посаду контролера II категорії 1 відділення взводу швидкого реагування територіального управління Служби судової охорони у Одеській області. Позивач прийняв справи та посаду і приступив до виконання обов`язків за посадою з 01.01.2021 року.

Довідкою територіального управління Служби судової охорони у Одеській області за №21 від 13 липня 2022 року підтверджується те, що позивач дійсно працює на посаді контролера II категорії 1 відділення взводу швидкого реагування територіального управління Служби судової охорони у Одеській області з 28.08.2020 року та на займаній посаді перебуває з 01 січня 2022 року.

Наказом ССО від 30.03.2022 року за №124 було затверджено Порядок виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану.

Наказом ССО №149 від 21.04.2022 року було скасовано Наказ Служби судової охорони від 30.03.2022 № 124 "Про затвердження Порядку виплати додатково винагороди співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану".

Листом Міністерства фінансів України за №08020-02/7/13168 від 22.06.2022 року було розглянуто адвокатський запит представника позивача - Андрія Фальковського №02-06/22 від 13.06.2022 року щодо надання інформації, пов`язаної з реалізацією норм постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Так, за оперативними даними Казначейства, станом на 01.06.2022 за бюджетною програмою за КПКВК 0501020 Обсяг невикористаних коштів на оплату праці за січень-травень становить 361,9 млн. гривень.

В свою чергу, відповідач надав до суду листи начальника фінансово-економічного управління головному бухгалтеру Служби судової охорони полковнику Служби судової охорони Юрію Діордіці, в яких він просить виділити додаткові асигнування для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористанні відпустки звільнених співробітників у сумі 116994,43 грн. та у сумі 57811,07 грн., а також виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсацію за невикористані дні відпустки підполковнику Служби судової охорони ОСОБА_4 у сумі 172 222,03 грн. Відповідач надав інформацію щодо потреби в коштах для виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та пх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий-березень, квітень травень та за червень 2022 року.

Також відповідач надав до суду лист з відповіддю на його звернення від Верховного суду №30/30.06.2-587 від 05.07.2022 року, в якому зазначено, що Державна судова адміністрація України, а також Служба судової охорони порушували перед уповноваженими органами питання про збільшення бюджетного фінансування, зумовленого необхідністю виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони. Однак уповноважені органи зрештою відмовили у збільшенні такого фінансування.

Листом від Вищої Ради Правосуддя №3707/0/9-22 від 08.07.2022 року було зазначено, що уповноважений орган повторно звертався 06.07.2022 року до ДСА України із проханням повідомити актуальну інформацію про заходи, які вживаються для вирішення питання забезпечення виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди згідно з Постановою № 168, а також про стан та перспективи врегулювання відповідної ситуації.

Державна судова адміністрація України листом №11-6654/22 від 03.08.2022 року відреагувала на лист відповідача, в якому зазначила, що додаткові асигнування для виплати винагороди співробітникам ССО відповідно до постанови в ДСА України відсутні, а також попросила надати уточнений розрахунок потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, у зв`язку зі змінами у постанові Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793, які надають підставу для нового розгляду умов виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони.

Позивач, вважаючи, що йому безпідставно не виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 грн. звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022 року, воєнний стан продовжений до 25.04.2022 року.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2212-IX від 21.04.2022, воєнний стан продовжений до 25.05.2022 року.

Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/22 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 9 Закону встановлено, що в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України. Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно зі ст.12-2 Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Крім того, питання здійснення правосуддя в умовах воєнного стану регламентовано ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, відповідно до якої правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 року №168.

Відповідно до п.1 Постанови №168 зі змінами, внесеними постановою КМ України № 214 від 07.03.2022 року, передбачено установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Постановою КМ України від 22.03.2022 року № 350 внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами , а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

Абзацом 2 пункту 1 Постанови № 168 визначено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою КМ № 793 від 07.07.2022, який застосовується з 24 лютого 2022 року. Вказаним пунктом 2-1 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно пункту 5 Постанови № 168 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до затвердженого наказом голови Служби судової охорони від 30.03.2022 року наказом № 124 Порядку виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану, виплата додаткової винагороди співробітникам здійснюється згідно з вимогами Постанови КМ України від 28.02.2022 року № 168.

Відповідно до абзаців 3, 4 пункту 3.1 Порядку виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем постійного проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

Абзацами 9-11 пункту 3.1 Порядку визначено, що видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 25 числа місяця (до завершення воєнного стану).

Розрахунковий період для виплати додаткової винагороди визначається в календарному обчисленні з 24 лютого по 28 лютого, а в подальшому щомісяця пропорційно часу дії воєнного стану.

Виплата додаткової винагороди співробітникам за поточний місяць здійснюється за наявності асигнувань, додатково виділених встановленим порядком на виплату винагороди, щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану додаткову винагороду за кожен місяць служби, позивачу не було нараховано та виплачено. Разом з тим, відповідач не видавав відповідних наказів на виконання Постанови №168.

Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

При цьому, суд не застосовує до спірних правовідносин наведений вище абзац 11 пункту 3.1 Порядку щодо виплати додаткової винагороди лише за наявності асигнувань, оскільки така вимога Постановою № 168 не встановлена, і абзац 11 пункту 3.1 Порядку суперечить Постанові № 168, звужуючи умови виплати додаткової винагороди, а тому відповідно до приписів ч.3 ст.7 КАС України суд застосовує до спірних правовідносин положення Постанови № 168, як нормативного акту вищої юридичної сили.

Повторюючись, що Постановою від 28.02.2022 року за № 168 було зазначено, що на період дії воєнного стану співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно та як було встановлено судом, що позивач працює з 28.08.2020 року в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Одеській області, а з 01.01.2022 року на посаді контролера ІІ категорії першого відділення зводу швидкого реагування Територіального управління ССО у Одеській області, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання додаткової винагороди з 28.02.2022 року.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України № 793 вiд 07.07.2022р., опублікованою 19.07.20р., до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. були внесені зміни, відповідно до яких в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмiрi до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Отже, Постановою №168 було передбачено право позивача на отримання додатково винагороди під час дії воєнного стану. При цьому з огляду на вказані редакції постанови №168, у період по 18.07.2022р. включно розмір такої додаткової винагороди, зокрема для співробітників Служби судової охорони, був фіксованим та становив 30000 гривень щомісячно.

Проте, у період з 19.07.2022р. (день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №793) по теперішній час, розмір цієї додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони міг становити до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає, що бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмiрi 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022 по 18.07.2022 року, а з 19.07.2022 року в розмiрi до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць є протиправною.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022 по 18.07.2022 року, а з 19.07.2022 року по 26.10.2022 року в розмiрi до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права в даному випадку є належним та достатнім.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивач надає орієнтовний розрахунок витрат, які позивач планує понести під час розгляду справи, а саме: витрати на правову допомогу - 20000 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч. 5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано договору на надання правової допомоги, укладеного з адвокатом Фальковським А.О., детального опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. документально не підтвердженні та, як наслідок, не належать до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , PHOКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області (вул. Софіївська, 19, м. Одеса, 65082, ), за участю третьої особи Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездiяльностi та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, яка виразилася у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмiрi 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022 по 18.07.2022 року, а з 19.07.2022 року в розмiрi до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022 по 18.07.2022 року, а з 19.07.2022 року по 26.10.2022 року в розмiрi до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук