Справа № 620/5909/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 620/5909/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:

1.визнати протиправним та скасувати рішення № 71 від 18.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком як державному службовцю з урахуванням норм ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII;

2.зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди: військової служби з 06.05.1979 по 24.05.1981 - 2 роки 19 днів, служби на посаді старшого інструктора Городнянського районного виконавчого комітету із 04.11.1981 по 29.06.1987 - 5 років 7 місяців 26 днів, служби на відповідних посадах у органах державної податкової служби із 06.04.1994 по 16.03.2011 - 16 років 11 місяців і 11 днів, що в сукупності із неоспорюваним періодом державної служби позивача із 02.01.2013 по 01.05.2016 - 3 роки 3 місяці 30 днів в управлінні (відділі) агропромислового розвитку Городнянської РДА, станом на 01.05.2016 складає 27 років 11 місяців та 24 дні стажу державної служби;

3.зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 12.07.2022 на пенсію за віком згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пенсійним органом протиправно відмовлено у переведенні на пенсію за віком державного службовця, оскільки сукупно стаж державної служби станом на 01.05.2016 склав 27 років 11 місяців 24 дні, що дає право на переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвала суду про відкриття провадження доставлена до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 07.09.22, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, копію позову з додатками відповідач отримав 09.09.2022, що підтверджується розпискою суду, але у встановлений ухвалою суду строк відповідач відзив на позов не надав, про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав до суду відзив на позов, в якому заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказав, що статтею 17 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 встановлено, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу приймають Присягу. Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці. Відповідно до запису №15 в трудовій книжці позивача Присягу державного службовця прийнято лише 01 вересня 1994 року, тому період роботи з 06 квітня 1994 року по 31 серпня 1094 року не може бути зараховано до державної служби. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» від 12 вересня 1997 року №503-р визначено, що відповідно до статті 25 Закону 3723 віднести посади працівників державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань, [...]. Відповідно до запису №21 в трудовій книжці наказом №121 від 06 жовтня 1999 року позивачу присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби II рангу. Таким чином, періоди роботи з 07 жовтня 1999 року по 14 квітня 2000 року та з 17 квітня 2000 року по 16 березня 2011 року не можуть бути зараховані до державної служби, оскільки позивач має спеціальне звання, що не відповідає вимогам розпорядженню Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» від 12 вересня 1997 року №503-р.

Згідно з частинами 1, 2 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після досягнення 62-річного віку та маючи стаж державної служби станом на 1 травня 2016 року більше двадцяти років, позивач 12.07.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про переведення його на пенсію за віком на умовах Закону України "Про державну службу". До такої заяви позивач серед іншого подав: трудову книжку серії НОМЕР_1 , довідку Чернігівської районної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 07.07.2022 №7, довідку Чернігівської районної державної адміністрації про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 07.07.2022 № 8, архівну довідку від 14.06.2022 №07-02/304 про реорганізацію управління (пізніше відділу) агропромислового розвитку Городнянської РДА як останнього місця роботи на державній службі позивача, військовий квиток серії НУ №8005154 від 06.05.1979.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" (далі постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV постанови № 25-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Суд вказує, що заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності щодо розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 по суті ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення від 18.07.2022 за №71 про відмову позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VII. Рішення про відмову мотивовано тим, що розпорядженням КМУ від 12.09.1997 №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» віднесено до відповідних категорій посад державних службовців тільки ті посади працівників державних податкових адміністрацій, які не мають спеціальних звань. Відповідач вказав, що посадові особи органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, Законом України «Про державну службу» (3723-12), КМУ не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців. Таким чином, періоди роботи ОСОБА_1 з 06.04.1994 р. по 31.08.1994 р., з 07.10.1999 р. по 14.04.2000 р., з 17.04.2000 р. по 16.03.2011 р. на різних посадах в органах державної податкової служби не враховані в стаж державної служби.

Щодо періодів проходження позивачем військової служби в радянській армії з 06.05.1979 по 24.05.1981 та стажу роботи старшим інструктором Городнянського районного виконавчого комітету з 04.11.1981 по 29.06.1987, відповідачем у вказаному рішенні не наведено підстав щодо їх неврахування до стажу державної служби.

Вважаючи дане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню та вважаючи, що достатньо правових підстав для переведення позивача на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №1058-IV) передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування, організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1058-ІУ виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 15.05.1992 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХП) визначені наступні види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років; б) соціальні пенсії.

У частині першій статті 9 Закону №1058-ІУ наведено види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону №1058-ГУ особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а 12.07.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року за №3723-ХП (далі - Закон №3723 - XII).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року за №889-УШ (далі - Закон №889-VIII), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХП (далі - Закон №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів У країни.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року №3723- XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд у Постанові від 22.06.2021 у справі №308/67/17 дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за нормами Закону України «Про державну службу» є недостатній стаж державної служби, що становить 8 років 5 місяців 6 днів.

Згідно з п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період із 6 квітня 1994 року по 16 березня 2011 року безперервно працював на різних посадах у органах державної податкової служби - Державній податковій інспекції Городнянського району Чернігівської області, а саме:

06.04.1994 - позивач прийнятий на посаду старшого державного податкового інспектора у відділ податків і зборів з фізичних осіб - запис у трудовій книжці № 13;

13.08.1994 - згідно проведеної атестації позивачу присвоєно спеціальне звання - інспектор податкової служби III рангу - запис у трудовій книжці № 14;

01.09.1994 - позивачем прийнята Присяга державного службовця України - запис у трудовій книжці № 15;

03.01.1995 - позивач переведений на посаду старшого державного податкового інспектора у відділ податкових розслідувань - запис у трудовій книжці № 16;

03.11.1995 - позивача переведено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора - запис у трудовій книжці № 17;

26.11.1996 - у зв`язку із ліквідацією державної податкової інспекції по Городнянському району і утворенням державної податкової адміністрації у Городнянському районі позивач переведений на посаду начальника відділу місцевих податків та інших платежів державної податкової адміністрації у Городнянському районі - запис у трудовій книжці № 18;

06.10.1999 - позивачу присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби II рангу - запис у трудовій книжці №21;

14.04.2000 - позивач звільнений із займаної посади у зв`язку із переведенням його на роботу в Чернігівську міжрайонну державну податкову інспекцію - запис у трудовій книжці № 22;

17.04.2000 - у зв`язку з об`єднанням Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції з державними податковими інспекціями у Городнянському та Ріпкинському районах позивача прийнято на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу ресурсних та неподаткових платежів, місцевих податків і зборів по переводу із державної податкової інспекції у Городнянському районі - запис у трудовій книжці № 23;

12.06.2000 ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу справляння місцевих, ресурсних (рентних) і неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб - запис у трудовій книжці № 24;

15.01.2004 - позивач переведений на посаду старшого державного податкового інспектора відділу місцевих, ресурсних (рентних) і неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб - запис у трудовій книжці №25;

01.01.2005 ОСОБА_1 переведений на посаду старшого державного податкового інспектора сектору оподаткування юридичних осіб у Городнянському відділенні Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції - запис у трудовій книжці №26;

19.08.2005 - у зв`язку із структурними змінами позивач переведений на посаду старшого державного податкового інспектора Городнянського відділення Чернігівської міжрайонної державної податкової інспекції - запис у трудовій книжці № 27;

11.01.2006 - позивач переведений на посаду головного державного податкового інспектора Городнянського відділення на підставі рішення конкурсної комісії - запис у трудовій книжці № 28;

28.02.2006 - звільнений по переводу в ДПІ у Городнянському районі на підставі п. 5 ст. 36 КЗПП України - запис у трудовій книжці № 29;

01.03.2006 - у зв`язку зі створенням ДПІ у Городнянському районі прийнятий по переводу з Чернігівської МДПІ на посаду головного державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб - запис у трудовій книжці №30;

04.04.2006 - позивачу присвоєно чергове спеціальне звання інспектора податкової служби І рангу - запис у трудовій книжці №31;

22.09.2006 - позивач переведений на посаду начальника відділу оподаткування юридичних осіб - запис у трудовій книжці № 32;

20.06.2008 - ОСОБА_1 присвоєно чергове спеціальне звання радник податкової служби III рангу - запис у трудовій книжці № 33;

03.02.2009 - у зв`язку зі зміною організаційної структури позивач переведений на посаду головного державного податкового інспектора сектору акцизного збору відділу оподаткування юридичних осіб - запис у трудовій книжці № 34;

20.07.2009 - призначений на посаду першого заступника начальника ДПІ у Городнянському районі - запис у трудовій книжці № 35;

16.03.2011 - звільнений з посади першого заступника начальника ДПІ за угодою сторін.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 , починаючи із 06.04.1994 і по 16.03.2011 ОСОБА_1 безперервно працював на різних посадах в органах державної податкової служби, що склало стаж на відповідних посадах 16 років 11 місяців 11 днів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-ХІІ (далі - Закон №509- ХІІ).

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону №509-ХІІ правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 7 ст. 15 Закону №509-ХІІ посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Частиною 8 статті 15 Закону №509-ХІІ визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби І рангу, державний радник податкової служби IІ рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби І рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби І рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною 6 ст. 15 Закону №509-ХІІ передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Так, даною нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст. 12 Закону №3723- XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Відповідно до вказаних правових норм вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 № 889-УШ «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону №889-УШ визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Таким чином, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання, входить до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-УШ.

У свою чергу, відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так відповідно до п.10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Закон №889-VIII набрав чинності 01.05.2016.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Як зазначалося раніше, відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-УШ обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Відповідно до п.8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-УШ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом №889-VIII (до 01.05.2016 р.) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.

Відповідно до цього Порядку до стажу державної служби зараховується «робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів» (п.2.), «час військової служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях» та «час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ» (п. 3).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Також в даній постанові зазначено, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Щодо зарахування до стажу державної служби періоду проходження військової служби в радянській армії, суд, крім вищевказаного, зазначає таке.

Позивач з 06.05.1979 по 24.05.1981 проходив військову службу в радянській армії, що підтверджується даними військового квитка серії НОМЕР_2 від 06.05.1979, а також записом № 3 у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 09.10.1978.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (чинного до 01.05.2016, тобто в період проходження позивачем військової служби в радянській армії) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Суд зазначає, що віднесення періоду військової служби до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, є певною соціальною гарантією військовослужбовців, а тому повинна застосовуватись поряд із положенням Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування часу військової служби з 06.05.1979 по 24.05.1981 до стажу державної служби.

Щодо зарахування стажу роботи старшим інструктором Городнянського районного виконавчого комітету із 04.11.1981 по 29.06.1987 до державної служби, суд вказує про таке.

Відповідно до пункту 2 вищевказаного Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишньої УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Відповідно до запису № 6 у трудовій книжці позивача із 04.11.1981 по 29.06.1987 ОСОБА_1 працював на посаді старшого інструктора Городнянського районного виконавчого комітету, що є підставою до включення до його стажу державної служби ще 5 років 7 місяців 26 днів.

Отже, станом на 01 травня 2016 року позивач має наступні періоди проходження державної служби:

06.05.1979 по 24.05.1981 - 2 роки 19 днів - період проходження ним військової служби в армії;

04.11.1981 по 29.06.1987 - 5 років 7 місяців 26 днів - період служби на посаді старшого інструктора Городнянського районного виконавчого комітету;

06.04.1994 по 16.03.2011 - 16 років 11 місяців 11 днів - період служби на відповідних посадах у органах державної податкової служби - Державній податковій інспекції Городнянського району Чернігівської області;

02.01.2013 по 01.05.2016 - 3 роки 3 місяці 30 днів - період служби на різних посадах (зокрема головного спеціаліста, заступника начальника управління та начальника управління) в управлінні (відділі) агропромислового розвитку Городнянської районної державної адміністрації, що зараховано ГУ ПФУ в Донецькій області до стажу державної служби позивача та не є предметом даного спору.

Проаналізувавши законодавство та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у даному спорі мають враховуватися і застосовуватися норми законодавства, чинного до вступу в силу Закону №889-VIII, а саме - Порядок обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести позивача з 12.07.2022 на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Таким чином, оскільки позивач станом на 01.05.2016 має відповідний стаж на посаді державної служби, що складає 27 років 11 місяців 24 дні, досяг 62 років, має загальний страховий стаж 41 рік 2 місяці 15 днів (відповідно до розрахунку пенсії, наявного у матеріалах справи), перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, то останній має право на призначення пенсії за віком згідно із ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення з пенсії за віком, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону № 3723-XII.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.07.2022 №71, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений відповідно до квитанції від 25.08.2022 №127.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 71 від 18.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком як державного службовця, з урахуванням норм статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди: військової служби з 06.05.1979 по 24.05.1981 - 2 роки 19 днів, служби на посаді старшого інструктора Городнянського районного виконавчого комітету із 04.11.1981 по 29.06.1987 - 5 років 7 місяців 26 днів, служби на відповідних посадах у органах державної податкової служби із 06.04.1994 по 16.03.2011 - 16 років 11 місяців і 11 днів, що в сукупності із неоспорюваним періодом державної служби ОСОБА_1 із 02.01.2013 по 01.05.2016 - 3 роки 3 місяці 30 днів в управлінні (відділі) агропромислового розвитку Городнянської РДА, станом на 01.05.2016 складає 27 років 11 місяців 24 дні стажу державної служби.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 12.07.2022 на пенсію за віком згідно із статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул.П`ятницька, 83-А,м.Чернігів,14005, .

Повний текст рішення суду виготовлено 24 жовтня 2022 року.

Суддя О.В. Заяць