Справа № 640/19904/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ № 640/19904/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язати Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при звільненні з військової служби не проведено з ним повного розрахунку, оскільки не виплачено йому одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, як це передбачено п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що, на його думку, є протиправною бездіяльністю, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Заперечення обґрунтовує тим, що календарний строк військової служби, який дає право на нарахування і виплату грошової допомоги, позивача становить 06 років 04 місяці 17 днів, що є меншим за визначений п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому у відповідача відсутні підстави для виплати вказаної одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Офісу Генерального прокурора про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури.

Наказом Міністра оборони України від 12.02.2020 № 68 позивача звільнено з військової служби у запас, а наказом Генерального прокурора від 19.02.2020 №501ц позивача звільнено з 21.02.2020 з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виключено із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та особову справу направлено до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.

На момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби вислуга років становила: календарна: 8 років 9 місяців 8 днів; час служби на пільгових умовах: 2 роки, строк, що зараховується (один місяць за три місяці) - 4 роки; загальна вислуга - 12 років 9 місяців 8 днів.

Оскільки при виключенні зі списків особового складу позивачу не була нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Пунктом 10 цієї постанови передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На підставі системного аналізу наведених правових норм, суд дійшов до висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ є наявність вислуги 10 років і більше.

Таким чином, в пункті другій статті 15 Закону № 2011-ХІІ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17, від 24.11.2020 у справі № 822/3008/17, від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Як вбачається з розрахунку вислуги років військовослужбовця на пенсію, який складено 07.02.2020 відносно позивача прокурором відділу роботи з кадрами управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора Сергійчук С., вбачається, що до вислуги років, враховано: календарний строк служби - 06 років 04 місяці 17 днів; час навчання у цивільних навчальних закладах до 5 років - 02 роки 04 місяці 21 день; періоди, які зараховуються на пільгових умовах (один місяць за три місяці) - 04 роки 00 місяців 00 днів. Загальна вислуга - 12 років 9 місяців 8 днів.

Однак, відповідач у відзиві зазначив, що відсутні підстави для зарахування часу навчання у цивільних навчальних закладах до 5 років (02 роки 04 місяці 21 день) для обчислення строку військової служби, який дає право на нарахування і виплату грошової допомоги, оскільки цей час підлягає врахуванню при визначенні строку календарної служби для визначення розміру такої допомоги, а також при визначенні вислуги років під час призначення пенсії.

Також, відповідач вважає, що періоди, які зараховуються на пільгових умовах (один місяць за три місяці), тривалістю 04 роки 00 місяців 00 днів взагалі не підлягають врахуванню ні до строку календарної служби для визначення права на грошову допомогу, ні до строку календарної служби для визначення розміру грошової допомоги, оскільки цей період підлягає зарахуванню виключно до вислуги років для призначення пенсії.

Однак суд не погоджується з вказаними твердженнями відповідача, оскільки поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» із поняттям «обчислення розміру одноразової грошової допомоги» є відмінними, адже до складу першого включається як календарна та пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

В даному випадку, вирішується питання права позивача на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, передбаченого п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ.

Судом встановлено, що не заперечується відповідачем, на момент звільнення позивача з військової служби вислуга років останнього становить: всього 12 років 9 місяців 8 днів, з яких календарний строк служби - 06 років 04 місяці 17 днів; час навчання - 02 роки 04 місяці 21 день; періоди, які зараховуються на пільгових умовах (один місяць за три місяці) - 04 роки 00 місяців 00 днів, а тому відповідно до п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана.

Оскільки інші підстави відмови, крім недостатньої кількості років вислуги для призначення грошової допомоги відсутні та не вказані відповідачем, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен календарний рік служби з врахуванням 10 років пільгового стажу відповідно до п.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ.

Суд враховує, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

З огляду на це суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, у даному випадку належним способом відновлення порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору судові витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, місто Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко