Справа № 440/1697/22
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1697/22
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області, Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області /надалі відповідач-1/ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить /з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.04.2022/:

- скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 ,

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01.07.2015 по 31.05.2021 включно,

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.07.2015 по 31.05.2021 включно.

В обґрунтування позову зазначено, що прибувши до Кременчуцького відділення фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду у Полтавській області надало усі документи в оригіналі, які від позивача вимагав інспектор та які підтвердили право позивача на отримання страхових виплат та став отримувати ці страхові виплати. Позивач зазначає, що не погоджується із підставами припинення йому соціальних виплат та зазначає п.п. 50-51 рішення Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018 у справі № 805/402/18-а у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. Зазначено, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем постанови від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 позов залишено без руху.

18.02.2022 на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху позивачем надано докази.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.04.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що позивачу було призначено та він отримував страхові виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві у Харцизькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області. Кременчуцьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області позивачу, як внутрішньопереміщеній особі, відповідно до його заяви, продовжено раніше призначену Харцизьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області щомісячну страхову виплату на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.12.2014 №8 та на період її дії з 01.12.2014 по 30.06.2015. Оскільки справа про призначення страхових виплат позивачу знаходиться на не підконтрольній Україні території, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області вважає себе неналежним відповідачем у справі. Крім того, зазначено, що для продовження раніше призначених страхових виплат ВПО подає заяву, копію довідки про взяття на облік, рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеної особи, копію паспорта чи документа, що підтверджує особу та копію довідки про рнокпп. Також зазначається, що у зв`язку з спливом термінів довідки ВПО, яка є обов`язковим документом для продовження страхових виплат та згідно зі статтею 4 Закону №1706 позивачем було втрачено статус ВПО, тому була припинена єдина законна підстава для продовження позивачу щомісячних страхових виплат органу Фонду соціального страхування України в Полтавській області. Зазначено, що саме з цих підстав позивачу було припинено подальшу виплату страхових виплат Кременчуцьким відділенням з 01.07.2015 та до відновлення раніше призначеної щомісячної страхової виплати, та оформлено постанову від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 . Щомісячні страхові виплати ВПО продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з місяця, в якому надійшла заява ВПО відповідно до п. 3.7 Порядку №27. Після відновлення довідки ВПО, 22.06.2021 позивач повторно звернувся до Кременчуцького відділення із заявою про продовження йому раніше призначених страхових виплат, надавши довідку від 13.12.2016 №1418 про взяття на облік його як ВПО. Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО винесено рішення про відновлення соціальних виплат ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з протоколу №11а від 13.07.2021. На підставі вищезазначених документів Кременчуцьким відділенням винесено постанову від 23.07.2021 №1604/6089/7 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві з місяця подачі заяви до відділення, тобто з 01.06.2021.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в якості співвідповідача - Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Європейська, 68-А, м. Кременчук, 39601, ) /надалі відповідач-2/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є громадянином України. До 2015 року позивач отримував щомісячні страхові виплати у ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці, як особа яка має на це право, що підтверджується довідкою МСЕК та не заперечується відповідачами у справі.

01.07.2015 ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці прийнято рішення №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 номер справи 6089, номер випадку 6089, щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 2652,35 грн. Причина припинення: у зв`язку із зняттям з обліку справи потерпілого; причина зняття: закінчення терміну довідки ВПО.

Відповідно до довідки від 13.12.2016 № 1418 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання /перебування: АДРЕСА_2 .

22.06.2021 позивач звернувся до Кременчуцького відділення УВС ФССУ у Полтавській області із заявою в якій просив продовжити раніше призначену в Харцизькому відділі, безстроково.

Згідно з витягом з протоколу №11а від 13.07.2021 засідання Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам комісією призначено позивачу виплату відповідно до поданої заяви з 01.06.2021.

23.07.2021 Кременчуцьким відділенням УВС ФССУ у Полтавській області №1604/6089/6089/7 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» продовжено потерпілому ОСОБА_1 номер справи 6089, номер випадку 6089, раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 5992,52 грн; виплати проводити з 01.06.2021 безстроково.

Листом Управління виконавчої дирекції фонду у Полтавській області від 30.12.2021 №Є-227/02-3375 позивача повідомлено, що він як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував страхові виплати у Кременчуцькому відділенні управління виконавчої дирекції ФССУ у Полтавській області з 01.12.2014 по 30.06.2015 на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.12.2014 №. Рішення про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати були оформлені постановами на строк дії довідки про взяття на облік, зокрема постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати від 03.03.2015 №1612/6089/6089/3 з терміном дії з 01.02.2015 по 05.06.2015 та постановою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати від 03.06.2015 №1612/6089/6089/5 з терміном дії з 06.06.2015 по 30.06.2015. Надсилання копії постанов потерпілим не передбачено Порядком №20. Після відновлення довідки ВПО у грудні 2016 року для продовження страхових виплат, позивач 22.06.2021 звернувся до Кременчуцького відділення із заявою та довідкою ВПО №1418 від 13.12.2016. Крім того, зазначено, що на момент повторного звернення, керуючись п. 15 постанови КМУ №365 від 08.06.2016 в редакції постанови КМУ №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365», яка набула чинності 12.05.2018, та п. 3.7 розділу ІІІ «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішнього переміщених осіб», затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України №27 від 12.12.2018, і на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №11а від 13.07.2021 позивачу було продовжено щомісячну страхову виплату з 01.06.2021 постановою №1604/6089/6089/7 від 23.07.2021.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення страхових виплат, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Спірним питанням даної справи є правомірність припинення виплати щомісячних страхових виплат позивачеві з 01.07.2015 у зв`язку із закінченням терміну довідки ВПО.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Згідно з положеннями ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" в редакції, чинній на момент прийняття рішення про припинення щомісячних страхових виплат позивачу, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.

Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення.

Положеннями ст. 14 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб №1706-VII встановлено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Також, як встановлено зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов, у зв`язку з спливом термінів довідки ВПО, яка є обов`язковим документом для продовження страхових виплат та згідно зі статтею 4 Закону №1706 позивачем було втрачено статус ВПО, тому була припинена єдина законна підстава для продовження позивачу щомісячних страхових виплат органу Фонду соціального страхування України в Полтавській області.

При цьому, суд зазначає, що відповідно положень ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як передбачено положеннями п.3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року №1105-XIV, особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року №20 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2015 року за №6/26451 (далі - Порядок №20).

Відповідно до п.1 Розділу 3 Порядку №20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач перебуває на обліку у Фонді соціального страхування України та позивачу призначена страхова виплата, як такій, яка має на це право в разі смерті потерпілого (чоловіка), відповідно позивач отримала право на отримання щомісячних страхових виплат, що не заперечувалось сторонами.

Під час судового розгляду справи встановлено, що страхові виплати позивачу припинено з підстав закінчення терміну дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території.

Однак, суд зазначає, що положеннями ч. 1 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 року №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Перелік підстав припинення виплати страхових виплат, визначений ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення страхових виплат і надання соціальних послуг з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Судом встановлено, що на підставі постанови ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 щомісячна страхова виплата позивачу відповідно була припинена з 01.07.2015 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Також суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що, припиняючи виплату щомісячних страхових виплат позивачу з 01.07.2015, відповідач-2 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв`язку з чим з метою повного та всебічного захисту прав позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом скасування постанови ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 та зобов`язання зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.07.2015 по 31.05.2021.

В іншій частині підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Європейська, 68-А, м. Кременчук, 39601, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Кременчуці від 01.07.2015 №1612/6089/6089/6 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ), Кременчуцьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (вул. Європейська, 68-А, м. Кременчук, 39601, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01.07.2015 по 31.05.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Петрова