Справа № 420/13038/22
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зарахування в пільговому обчисленні стажу ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у період з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року по 18.05.1998 року та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до стажу роботи період його роботи з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року по 18.05.1998 року та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, починаючи з 06.03.2016 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 263 КАС України.

Позов обґрунтований позивачем тим, що з 06 березня 2016 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При призначенні пенсії ОСОБА_1 не було зараховано в пільговому обчисленні (один рік i шість місяців за один рік роботи) стаж роботи в районах Крайньої Півночі, в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за періоди: з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року по 18.05.1998 року; з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року.

Позивач вказує, що факт роботи в районах Крайньої Півночі, в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за вищевказані періоди підтверджується записами на 18-21 арк. трудової книжки на iм`я ОСОБА_1 1956 року народження, довідкою № 31-55/312 від 03.07.2016 р., довідкою про заробітну плату за період з листопада 1986 року по лютий 1990 року. Архівною довідкою № 1917 л.с. вiд 14.07.2016 року.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України з проханням зарахувати вказаний стаж у пільговому обчисленні. Однак, відповідач відмовив у такому зарахуванні, з підстав відсутності трудового договору про роботу в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі, що підтверджується листами від 19.02.2021 р. № 2307-1791/Г-02/8-1500/21 та від 31.08.2021p. №15161-16012/Г-02/8-1500/21.

ОСОБА_1 вважає, що під час призначення йому пенсії було безпідставно не зараховано в пільговому обчисленні (один рік і шість місяців за один рік роботи) стаж роботи в районах Крайньоп Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, у зв`язку із чим, звернувся до суду з даною позовною заявою.

04.10.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.03.2016 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У лютому та у серпні 2021 року позивач звернувся до Головного управління з заявою про зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні (один рік за один рік та шість місяців).

Головне управління листами від 19.02.2021 за №2307-1791/Г-02/8-1500/21 та від 31.08.2021 за №15161-16012/г-02/8-1500/21 повідомило про відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні.

Відповідач вважає, що оскільки в матеріалах пенсійної справи та в трудовій книжці позивача записи про користування пільгами, передбаченими вищевказаними нормативними актами, або про укладення трудового договору в районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі відсутні, то відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні.

Також відповідач зауважив про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогами, що стосуються перерахунку пенсії з 2016 року, пославшись на позицію Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі № 510/1286/16-а.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.03.2016 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів трудової книжки позивач з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року працював в ЗЖБИ №5 м.Комсомольськ на Амурі та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року на металургійному заводі «Амурсталь» м.Комсомольськ на Амурі, що відноситься до районів Крайньої Півночі.

Зазначене також підтверджується довідкою № 31-55/312 від 03.07.2016 р., довідкою про заробітну плату за період з листопада 1986 року по лютий 1990 року. Архівною довідкою № 1917 л.с. вiд 14.07.2016 року.

У лютому та у серпні 2021 року позивач звернувся до Головного управління з заявою про зарахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні (один рік за один рік та шість місяців).

Головне управління листами від 19.02.2021 за №2307-1791/Г-02/8-1500/21 та від 31.08.2021 за №15161-16012/г-02/8-1500/21 повідомило про відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні.

У відповіді зазначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу для осіб, якi працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночi, провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довiдки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньоп Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньоп Півночi, та користування пільгами.

Оскільки в матеріалах пенсійної справи та в трудовій книжці позивача записи про користування пільгами, передбаченими вищевказаними нормативними актами, або про укладення трудового договору про роботу в районах, прирiвняних до районів Крайньої Півночi відсутні, то відсутні підстави зараховувати зазначені періоди в кратному обчисленні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029.

Як вбачається із записів до трудової книжки, позивач у період з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року по 18.05.1998 року та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року працював в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Спору про те, чи відносилась місцевість, де працював позивач, до районів Крайньої Півночі, між сторонами відсутній.

Суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах уже висловлював Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а і суд не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Суд звертає увагу, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначає, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових підставах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди (стаття 6).

Згідно з ч.2 ст. 6 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення" від 13.03.1992 р., укладеною між Україною і Росією передбачено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З наведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Отже, якщо певний період роботи особи на території російської федерації згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні. Відтак, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи. Оскільки таке обчислення здійснювалось в пільговому порядку (в полуторному розмірі), тому суд вважає, що період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняй до районів Крайньої Півночі, і після 01.01.1991 року також має бути зарахований особі у пільговому обчисленні.

Таким чином, оскільки факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, спірний період роботи позивача в районах Крайньої Півночі підлягає пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено в зараховані до трудового стражу період роботи позивача в районах Крайньої Півночі, так як наслідок, протиправно відмовлено в перерахунку пенсії.

Також суд, вважає необхідним зазначити, що позивачем зазначено у позовній заяві про зарахування стажу по 18.05.1998 року.

Однак відповідно до матеріалів справи, зазначений період не підтверджений жодним доказом, не є спірним, а тому суд вважає, що позивачем помилково вказано цей період, у звязку із чим відмовляє у зарахуванні вказаного періоду, та відповідно у задоволенні вказаної вимоги.

Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 1058-IV, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону № 1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Щодо дати здійснення перерахунку, суд зазначає, що позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії на початку лютого 2021 року на яку Головне управління листом від 19.02.2021 за №2307-1791/Г-02/8-1500/21 повідомило про відсутність підстав для зарахування періоду роботи з 20.10.1983 по 24.10.1986 та з 05.11.1986 по 22.02.1990 в кратному обчисленні.

А отже, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи приписи ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 1058-IV та те, що позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії на початку лютого 2021 року, суд вважає що належним способом захисту прав позивача є здійснення перерахунку та виплату його пенсії, починаючи саме з дати звернення до ГУ ПФУ.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час розгляду справи відповідач не надав жодних доказів, які спростовують встановлені судом обставини у даній справі.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновок, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо посилання відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, суд вважає необхідним зазначити наступне:

Згідно з положеннями ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Так, у постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17 на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, не проведення виплати пенсії відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).

У Рішенні у справі "Bellet проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, у зв`язку з встановленим порушенням відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення, не може бути застосований шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право позивача на виплату сум пенсій за минулий час.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зарахування в пільговому обчисленні стажу ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у період з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до стажу роботи період його роботи з 20 жовтня 1983 року по 24 жовтня 1986 року та період з 05 листопада 1986 року по 22 лютого 1990 року в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, на пільгових умовах, а саме зарахувати один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців, починаючи з дати звернення ОСОБА_1 із заявою на яку Головне управління листом від 19.02.2021 за №2307-1791/Г-02/8-1500/21 повідомило про відсутність підстав для зарахування періоду роботи.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка