Справа № 520/4909/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.10.2022 р. справа №520/4909/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання дій протиправними та спонукання до виплати інексації грошового забезпечення,-

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправними дій Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуації в Харківській області, які виразились у відмові ОСОБА_1 перерахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 30 липня 2021 року індексацію грошового забезпечення, з урахуванням нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року; 2) зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 30 липня 2021 року, з врахуванням нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення, включно із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078; 3) встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі по позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії шляхом зобов`язання Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуації в Харківській області подати у строк 30 (тридцять) днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду.

Вимоги позову умотивовані тим, що орган публічної адміністрації створив штучні перешкоди у належній оплаті часу служби громадянина за рахунок неправильного обчислення індексації грошового забезпечення.

Відповідач, аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що протягом періоду до 01.09.2019 р. не мав відношення до виплати заявникові грошового забезпечення, оскільки заявник проходив службу у складі Аварійно-рятувального спеціального призначення (який є окремою та самостійною юридичною особою із окремим фінансуванням), а тому і не має виплачувати заявникові бажану індексацію. Після 01.09.2019р., за твердженням відповідача, індексація грошового забезпечення заявника була виплачена у повному обсязі.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник протягом періоду 01.01.2016р. - 30.07.2021р. дійсно проходив публічну службу у системі органів Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Так, з 13.05.2016 р. по 01.09.2019 р. заявник обіймав посаду командира відділення 35 державного пожежно-рятувального посту смт.Краснопавлівка Лозівського району Аварійно-рятувального загону спеціального призначення (далі - АРЗ СП).

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 17.10.2016р. №528 було затверджено статут Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, відповідно до п.1.14 якого указаний підрозділ територіального підпорядкування із статусом державної аварійно-рятувальної служби є окремою юридичною особою.

Згідно з довідкою ГУ ДСНС України у Харківській області від 12.07.2022р. №299/640 означений аварійно-рятувальний загін спеціального призначення є окремою юридичною особою із окремим фінансовим забезпеченням.

У зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін у структурі ГУ ДСНС України у Харківській області та у структурі Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, заявник був звільнений із посади у штаті Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області та призначений на посаду у штаті ГУ ДСНС України у Харківській області і тому з 01.09.2019р. по 30.07.2021р. обіймав посаду командира відділення 35 державного пожежного-рятувального посту смт. Краснопавлівка Лозівського району 24 Державної пожежної рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Харківській області.

Згідно з поданими відповідачем копіями документів про обчислення грошового забезпечення заявника за квітень 2020р. заявникові було виплачено 2.867,27грн. індексації за минулі періоди, у період 01.05.2020р.-30.06.2020р. на користь заявника було виплачено по 216,51грн. індексації грошового забезпечення за кожен місяць, у період 01.07.2020р.-30.11.2020р. на користь заявника було виплачено по 226,29грн. індексації грошового забезпечення за кожен місяць, у період 01.01.2021р.-31.03.2021р. на користь заявника було виплачено по 331,42грн. індексації грошового забезпечення за кожен місяць, у період 01.04.2021р.-30.06.2020р. на користь заявника було виплачено по 415,41грн. індексації грошового забезпечення за кожен місяць, за період 01.07.2021р.-31.07.2021р. на користь заявника було виплачено 540,03грн. індексації грошового забезпечення.

За твердженням відповідача, обчислення суми індексації грошового забезпечення заявника здійснювалось з урахуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018р.

При цьому, об"єктивних даних про досягнення індексом споживчих цін за перелічені звітні календарні періоди показника у понад 103,00% судом не знайдено.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення саме органу публічної адміністрації - ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області з приводу обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2016р.-30.07.2021р., заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті (позаяк вимоги заявника підпадають під режим правового захисту за ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України і тому клопотання про залишення позову підлягає відхиленню), суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст.ст.1, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку та утримуватись від використання права на «зло», а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Частиною 1 ст.43 Конституції України проголошено, що кожен має право на працю.

Як указано у ч.7 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом і ці відносини деталізовані ст.125 Кодексу цивільного захисту України, постановою КМУ від 07.11.2007р. №1294 (у період 01.01.2008р.-28.02.2018р.), постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 (у період 01.03.2018р. - теперішній час), Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (затверджена наказом МВС України від 23.04.2015р. №475, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 15.05.2015р. за №544/26989; далі за текстом - Інструкція №475), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (затверджено наказом МВС України від 20.07.2018р. №623, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2018р. за №936/32388; далі за текстом - Інструкція №623).

Переліченими нормативними актами, зокрема, Інструкцією №623, передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а індексація грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється в порядку та розмірах, установлених чинним законодавством України.

За визначенням ст.1 Закону України від 03.07.1991р. №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч.1 і 6 ст.2 означеного закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру (зокрема і оплата праці та грошове забезпечення) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як указано у ч.1 ст.4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у редакції Закону України від 24.12.2015р. №911-VIII (набрав чинності з 01.01.2016р.), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Попередня редакція означеного положення закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Згідно з ст.6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згаданий Порядок був затверджений постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (далі за текстом - Порядок №1078).

У період часу 17.07.2003р. - подія набрання чинності постановою КМУ від 13.06.2012р. №526 діяло правило події збільшення розміру мінімальної заробітної чи події зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (що має місце у випадку підвищення винагороди за працю) як правової підстави для припинення раніше розпочатої процедури індексації наростаючим підсумком, так і правової підстави для початку нової процедури індексації з наступного календарного місяця.

У період часу 21.06.2012р. (подія набрання чинності постановою КМУ від 13.06.2012р. №526) - подія набрання чинності постановою КМУ від 09.12.2015р. №1013 діяло правило визначення базового календарного місяця для початку процедури індексації - календарний місяць прийняття найманого працівника на роботу.

У період часу 01.12.2015р. (подія набрання чинності постановою КМУ від 09.12.2015р. №1013) і до теперішнього часу діє уніфіковане правило визначення місяця початку процедури індексації - від наступного місяця, коли мала місце подія підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, юридична конструкція "базового місяця" використовувалась законодавцем у положеннях Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 17.07.2003р. №1078, у положеннях Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 17.05.2006р. №690, у положеннях Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 12.03.2008р. №170, у положеннях Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 29.01.2014р. №36.

Між тим, вже у положеннях Порядку №1078 у редакції постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 відсутня будь-яка згадка законодавця про застосування величин "базового місяця".

З 01.01.2008р. умови грошового забезпечення співробітників Служби цивільного захисту (тобто структура та розміри складових елементів грошового забезпечення) були деталізовані приписами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294 (далі за текстом - Постанова КМУ №1294).

30.08.2017р. КМУ з цього ж самого питання було прийнято постанову №704, котра у початковій редакції п.10 набирала чинності з 01.01.2018р. (далі за текстом - Постанова КМУ №704).

Відповідно до п.10 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 27.12.2017р. №1052 дата набрання чинності припадала на 01.01.2019р.

Згідно з п.3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103, п.10 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 був викладений у новій редакції, яка передбачала набрання чинності з 01.03.2018р.

Отже, до 28.02.2018р. умови грошового забезпечення співробітників Служби цивільного захисту були унормовані приписами постанови КМУ від 07.11.2007р. №1294, а з 01.03.2018р. почали регламентуватись приписами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

Відтак, до настання календарної дати 01.03.2018р. жоден із діючих співробітників Служби цивільного захисту не отримував грошового забезпечення за правилами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704.

За змістом наведених норм Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку №1078 єдиною легітимною причиною не застосування до грошового забезпечення діючого військовослужбовця процедури індексації грошового доходу громадянина є неперевищення індексом інфляції визначеного законом арифметичного значення.

Частиною 5 ст.242 КАС України передбачено, що вибір і застосування норм права здійснюється судом із врахуванням висновків постанов Верховного Суду.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 26.01.2022р. у справі №400/1118/21 індекс споживчих цін січня 2008 року повинен використовуватись про процедурі обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця (а відтак, і заявника як співробітника Служби цивільного захисту, адже розміри грошового забезпечення цих категорій публічних службовців були установлені одним актом Уряду України) до 28.02.2018р.

Проте, як уже зазначалося судом раніше, для обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.03.2018р.-31.03.2018р. та подальших/майбутніх календарних місяців визначальне юридичне значення має розмір індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.02.2018р.-28.02.2018р.

Відтак, до вирішення по суті спору з даного питання розв`язання спорів про правильність обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.03.2018р.-30.07.2021р. та подальших/майбутніх календарних місяців є об`єктивно неможливим.

Отже, вимога заявника про обчислення індексації розміру грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.03.2018р.-30.07.2021р. відповідно до абзацу 4 п.5 та абзацу 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078) не підлягає задоволенню, позаяк заявлена передчасно, до розв`язання або у порядку подання окремого позову до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, або у порядку ст.383 КАС України спору з приводу відповідності закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації стосовно обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.02.2018р.-28.02.2018р.

До того ж і безвідносно до змісту ст.383 КАС України відповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення розміру індексації грошового забезпечення заявника як військовослужбовця з 01.03.2018р. (та у подальших календарних місяцях) із використанням абзацу 4 п.5 та абзацу 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078) знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку від відповідності закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації з приводу обчислення розміру індексації грошового забезпечення заявника як військовослужбовця за період 01.02.2018р.-28.02.2018р.

Окрім того, продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що у період з 13.05.2016 р. по 01.09.2019 р. заявник проходив службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення, який є окремою юридичною особою із окремим фінансовим забезпеченням, а тому участі у відносинах з грошового забезпечення заявника протягом частини спірного періоду - 13.05.2016 р. по 01.09.2019 р. (який хронологічно передує службі на штатній посаді у структурі Управління) - відповідач не брав.

Доказів існування між Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення та відповідачем юридичного або компетенційного правонаступництва учасниками спору до матеріалів справи не подано.

Ця обставина виключає одночасно і протиправність поведінки відповідача у цей період часу відносно заявника, і існування обов`язку відповідача - Управління провести грошове забезпечення заявника за цей період служби.

Доказів неправильного обчислення індексації грошового забезпечення за період 01.09.2019р.-30.07.2021р. заявник у ході розгляду справи до суду не подав.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що суд повинен враховувати висновки Верховного Суду з приводу застосування норм права.

Тому суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

До того ж і у силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить переконання про те, що факт порушення з боку Управління прав заявника у сфері оплати служби не знайшов свого підтвердження.

Указана обставина зумовлює відсутність порушеного суб"єктивного права як об`єкту судового захисту та є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у задоволені позову.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував усі діючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав всебічну оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав достатній поза розумним сумнівом обсяг міркувань з приводу конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139-143 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко