Справа № 420/11315/22
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить: визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 29.07.2022 року №331821 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно акту перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення вимог ст. 34,39 ЗУ "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частиною 1 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону. Вказує, що у водій на час перевірки їхав без пасажирів на пункт регулярних спеціальних перевезень. Крім того, позивача було позбавлено можливості брати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, оскільки останній несвоєчасно отримав повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Ухвалою від 22.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву (вх. №ЕП/26304/22 від 12.09.2022 року), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що на момент здійснення перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки водієм не було надано документiв, якi підтверджують здiйснення ним спеціальних регулярних пасажирських перевезень, а також зазначено про здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, посадовими особами встановлено відсутність договору із замовником транспортних послуг, списку пасажирiв, у зв`язку з чим постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.07.2022р. № 331821 є правомірною та скасуванню не підлягає.

14.09.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

15.09.2022 року від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшли заперечення на відповідь на відзив.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2022 старшим державним інспектором Вiддiлу державного нагляду (контролю) у Одеській області Сарафоновим М.В. відповідно до направлення від 11.07.022 року № 019/в на рейдову перевірку здійснено перевірку транспортного засобу марки MERCEDES-ВENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про Реєстрацію НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

За результатом перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів i вантажів автомобільним транспортом марки MERCEDES-ВENZ, державний номерний знак НОМЕР_1 складено Акт №329423 від 13.07.2022 року.

Актом №329423 від 13.07.2022 року встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, а саме здiйснення перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених статтею 39 Закону № 2344-III, а саме: договору із замовником транспортних послуг та списку пасажирів.

29.07.2022 року на підставі Акту №329423, Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято постанову №331821 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у сумі 17000 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, визначений статтею 39 Закону № 2344-III.

Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно із частиною другою 39 Закону №2344-III визначено документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Матеріалами справи встановлено, що підставою для складання акту стало відсутність у позивача договору із замовником транспортних послуг та списку пасажирів, про що зазначено в акті перевірки.

В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 зазначає, що між ним та ПАТ «БАНК ВОСТОК» 03.08.2020 року укладено договір про надання послуг з перевезення пасажирiв, який фактично являє собою договір про надання регулярних спеціальних пасажирських перевезень, а оскаржуваною постановою позивача притягнуто до відповідальності у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень.

Відповідно до пункту 2.3. договору, перевізник подає мікроавтобус в вказане в специфікації час і місце.

Крiм того, вiдповiдно до пункту 3.2 договору замовник зобов`язується оплачувати роботу перевізника згідно умов вказаного договору. Пунктом 4.2 договору встановлено. що підтвердженням виконаної роботи с Акт виконаних робіт (перевезень).

Однак, суд звертає увагу, що на підтвердження факту здійснення начебто регулярних спеціальних перевезень позивачем надається заявка вiд 01.07.2022р., а не специфікація, що не відповідає вимогам пункту 2.3. договору.

Вiдповiдно до пункту 3.2 договору замовник зобов`язується оплачувати роботу перевізника згідно умов вказаного договору. Пунктом 4.2 договору встановлено. що підтвердженням виконаної роботи с Акт виконаних робіт (перевезень).

Між тим, позивачем на підтвердження виконання договору не надано анi Акту виконаних робіт (перевезень), анi пiдтвердження факту оплати послуг.

При цьому, водієм ОСОБА_2 , згідно відомостей акту, не заперечувався факт здійснення саме нерегулярних пасажирських перевезень.

Твердження позивача про те, що водій о 6 годині 20 хвилин мав їхати на відправний пункт регулярних спеціальних перевезень тільки підтверджують той факт, що на момент перевірки транспортного засобу у водія мали бути наступні документи для регулярних спеціальних перевезень: посвідчення водія вiдповiдної категорії, реєстрацiйнi документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Однак, ані схема маршруту, анi розклад руху також надані не були, що вкотре спростовує твердження позивача про здійснення регулярних спеціальних пасажирських перевезень. При цьому, позивачем визнано факт ненадання водієм під час проведення перевірки транспортного засобу необхідних документів.

Суд зазначає, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на мiсцi зупинки (події) мають бути надані первинні документи.

Що стосується доводів позивача про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що позбавило його можливості бути присутнім на засіданні.

Згідно пункту 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Так, повідомлення про розгляд справи завчасно рекомендованим листом з повідомленням разом з копіями акту перевірки скеровано на адресу ФОП ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем.

Проте, лише 30.07.2022 року рекомендований лист отримано особисто позивачем, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти.

Між тим, чинним законодавством України не встановлено обов`язку відповідача перевіряти отримання позивачем листа про дату, час та місце розгляду справи, а неявка уповноваженої особи суб`єкта господарювання не є підставою для не розгляду такої справи.

Відтак, доводи позивача з даного приводу суд вважає безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим притягнення позивача до відповідальності за недотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», внаслідок чого спірна постанова №331821 від 29.07.2022 року прийнята відповідачем правомірно та не підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.