Справа № 120/5922/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 жовтня 2022 р. Справа № 120/5922/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

29.07.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 29.04.2022 № 57 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині не зарахування до загального стажу окремих періодів роботи;

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком такі періоди роботи: в колгоспі "Україна" - з 28.05.1987 по 01.11.1987; в колгоспі "40-річчя Жовтня" - з 15.07.1989 по 31.09.1990; в Чечельницькому мисливському господарстві - з 08.08.1995 по 09.08.1996.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28.03.2022 вперше звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України відмовило у призначенні пенсії позивачу із мотивів недостатності страхового стажу. При цьому позивачу запропоновано подати додаткові документи з метою підтвердження стажу.

26.04.2022 позивач вдруге звернувся із заявою про призначення пенсії за віком надавши додаткові документи. Розглянувши заяву орган Пенсійного фонду України зарахував до страхового стажу період навчання позивача та період заняття підприємницької діяльності. Попри це, Головним управлінням прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 29.04.2022 № 57, підставою якого стало незарахування до страхового стажу вказаних у прохальній частині позову періодів роботи.

Позивач вважає рішення відповідача від 29.04.2022 № 57 про відмову у призначенні пенсії неправомірним, мотивуючи це тим, що здобутий ним стаж підтверджується трудовою книжкою яка є основним документом про його трудову діяльність.

Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 02.08.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано усунути недоліки позову у встановлений судом строк.

09.08.2022 позивач подав заяву про усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 11.08.2022 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Крім, того відповідачеві встановлено 15 - ти денний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 або її оригінал, в тому числі й спірного рішення від 29.04.2022 № 57.

29.08.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач 1 зазначив, що до загального стажу позивача не зараховано період його роботи в колгоспі "Україна" з 28.05.1987 по 01.11.1987, оскільки "інформація про цей період відсутня". Період роботи в колгоспі "40-річчя Жовтня" з 15.07.1989 по 31.09.1990, не зараховано до стажу який дає право на пенсію оскільки "відповідно до довідки архівної установи від 04.02.2022 № 68 у книгах обліку трудоднів колгоспників та в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати позивач не рахується", а період роботи в Чечельницькому мисливському господарстві з 08.08.1995 по 09.08.1996 не враховано оскільки "відсутня посада відповідальної особи за звільнення з роботи".

У підсумку Головним управлінням встановлено, що загальний страховий стаж позивача становить 20 років 03 місяці та 03 дні, та є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Із окреслених підстав відповідач 1 вважає прийняте рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою від 04.10.2022 залучено до участі у статусі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області оскільки судом встановлено, що спірне рішення за екстериторіальним принципом прийнято зазначеним територіальним органом Пенсійного фонду України.

25.10.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач 2 вказує на недостатність страхового стажу для призначення позивачу пенсії за віком через незарахування періоду роботи з 28.05.1987 по 01.11.1987 в колгоспі "Україна", періоду роботи з 15.07.1989 по 31.09.1990 в колгоспі "40 - річчя Жовтня", періоду роботу з 08.08.1995 по 09.08.1996 в Чечельницькому мисливському господарстві з аналогічних підстав, які зазначені вище у відзиві Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Тому оскаржуване рішення відповідач 2 вважає правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Із копії паспорта громадянина України встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

28.03.2022 позивач вперше звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. На момент подання заяви йому виповнилося повних 55 років.

Відповідачем не заперечується, що у ситуації позивача є застосовними норми ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII якими гарантовано право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років та зменшенням необхідного для призначення пенсії страхового стажу на 5 років (на кількість років зменшення пенсійного віку).

Тому на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досяг пенсійного віку встановленого для категорії осіб до числа яких він належить, адже необхідний вік становить 55 років тоді як достатній страховий стаж - 24 роки.

05.04.2022 відповідачем 2 прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком (а.с. 47).

У тексті рішення зазначено, що страховий стаж позивача становить 18 років 8 місяців та 8 днів. До страхового стажу не враховано період навчання, оскільки по батькові, зазначене у дипломі, не відповідає паспортним даним.

Отримавши негативне рішення позивач 26.04.2022 повторно звернувся із заявою про призначення пенсії (а.с. 37).

Заява про призначення пенсії була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатом розгляду заяви Головним управлінням ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.04.2022 № 57 (а.с. 50).

Розглянувши заяву від 26.04.2022 відповідач 2 вирішив зарахувати до стажу позивача період навчання у зв`язку із наданням уточнюючої довідки та період підприємницької діяльності у 2003 році. Попри це загальна тривалість страхового стажу позивача за підрахунками органу Пенсійного фонду України становить 20 років 3 місяці.

У рішенні відповідачем 2 не зазначено періоди які включено до страхового стажу як і не описано періодів у врахуванні яких до страхового стажу відмовлено.

Більш детально ця інформація відображена у поданому відповідачем 1 разом із відзивом розрахунку стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_3 (а.с. 31) та у тексті відзивів обох відповідачів.

Співставивши вказані документи, а також врахувавши факт зарахування при розгляді заяви від 26.04.2022 до стажу позивача періоду його навчання (вересень 1984 року - квітень 1985 року) та періоду здійснення у 2003 році підприємницької діяльності суд встановив, що до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідачем не зараховано такі періоди роботи ОСОБА_1 : в колгоспі "Україна" - з 28.05.1987 по 01.11.1987; в колгоспі "40-річчя Жовтня" - з 15.07.1989 по 31.09.1990; в Чечельницькому мисливському господарстві - з 08.08.1995 по 09.08.1996.

У рішенні від 29.04.2022 № 57 обґрунтування підстав незарахування цих періодів до стажу позивача не вказано.

У відзивах на позовну заяву відповідачі, пояснюючи причини ухвалення рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, зазначили, що період роботи ОСОБА_1 в колгоспі "Україна" з 28.05.1987 по 01.11.1987, не зараховано оскільки "інформація про цей період відсутня". Період роботи в колгоспі "40-річчя Жовтня" з 15.07.1989 по 31.09.1990, не зараховано до стажу який дає право на пенсію оскільки "відповідно до довідки архівної установи від 04.02.2022 № 68 у книгах обліку трудоднів колгоспників та в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати позивач не рахується", а період роботи в Чечельницькому мисливському господарстві з 08.08.1995 по 09.08.1996 не враховано оскільки "відсутня посада відповідальної особи за звільнення з роботи".

Позивач не погодився із рішенням від 29.04.2022 № 57 та оскаржив його до суду.

Із урахуванням обраного позивачем способу захисту прав які він вважає порушеними та аргументів сторін, спірними у цій справі є питання щодо правомірності рішення від 29.04.2022 № 57 та питання про наявність підстав для зарахування до стажу позивача який дає право на призначення пенсії за віком періодів з 28.05.1987 по 01.11.1987, з 15.07.1989 по 31.09.1990 та з 08.08.1995 по 09.08.1996.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Враховуючи, що періоди стажу неврахування яких стало причиною спору тривали до впровадження системи персоніфікованого обліку, такі обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання процитованої норми Закону, Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), пунктом 1 якого теж передбачено, що трудова книжка є основним документом який підтверджує стаж роботи.

Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, для підтвердження стажу використовуються інші засоби доказування.

Висновок узгоджується із усталеними правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, та іншими.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок у спірні періоди роботи унормовувала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162, яка втратила чинність на підставі Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.3 чинної на момент внесення записів Інструкції, усі записи про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після прийняття наказу і повинні точно відповідати тексту наказу.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як слідує із матеріалів справи, на підтвердження стажу роботи позивачем разом із заявою про призначення пенсії подана трудова книжка НОМЕР_1 (а.с. 4-6).

Оглянувши копію трудової книжки, суд встановив, що до неї внесено, з - поміж інших, такі записи:

№ 1 від 28.05.1987 про прийняття позивача на роботу у колгоспі "Україна" згідно договору від 28.05.1987 із зазначенням посади;

№ 2 від 01.11.1987 про звільнення з роботи у зв`язку із закінченням строку договору.

Записи засвідчені підписами керівника та інспектора із кадрової роботи, містять дату та підставу вчинення, а їх зміст сумнівів щодо належності та достовірності не викликає.

Посилання відповідача у відзиві як на причину їх неврахування "інформація про даний період роботи на сьогодні відсутня" незрозуміле як за своєю суттю так і за підставою. При цьому в спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії взагалі жодних висновків щодо оцінки цих записів не зроблено.

За номером 5 у трудовій книжці зроблено запис від 15.07.1989 про прийняття позивача на роботу у колгоспі "40-річчя Жовтня" тимчасовим працівником на будівельних роботах. Підставою запису зазначено наказ № 7 від 15.07.1989.

За номером 6 внесено запис від 31.09.1990 про звільнення позивача з роботи на підставі ст. 38 КЗпП згідно наказу № 9 від 31.09.1990. Запис вчинено уповноваженою посадовою особою роботодавця.

Відповідач в оскарженому рішенні не обґрунтував підстави незарахування досліджуваного періоду роботи до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком. У відзиві представник Головного управління пояснив, що "у книгах обліку трудоднів колгоспників та в особових рахунках по нарахуванню заробітної плати позивач не рахується". При цьому жодних зауважень щодо способу внесення вказаного запису та щодо його відповідності вимогам Інструкції територіальним органом Пенсійного фонду України не висловлено.

08.08.1995 за № 13 у трудову книжку внесено запис про прийняття позивача на роботу у Чечельницьке мисливське господарство на посаду водія. Підставою для запису значиться наказ № 34 від 08.08.1995 року. За № 14 вчинено запис про звільнення позивача з роботи на підставі ст. 36 КЗпП згідно наказу № 85 від 09.08.1996. Обидва записи внесено уповноваженою особою господарства, засвідчені відтиском печатки. Ці записи за змістом та способом вчинення відповідають вимогам чинної на момент їх внесення Інструкції. Недолік запису на який звернули увагу відповідачі у відзивах на позовну заяву (відсутня посада особи, яка внесла запис про звільнення) носить формальний характер.

Також при оцінці записів про періоди роботи з 15.07.1989 по 31.09.1990 та з 08.08.1995 по 09.08.1996 та висловлених щодо них застережень Головного управління суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (формування відомостей про нарахування та виплату заробітної плати, тощо), та дотримання роботодавцем усіх формальних вимог порядку ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації. Допущені з вини адміністрації недоліки не можуть покладати невиправданий тягар негативних наслідків на особу (позивача) та бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 в справі № 677/277/17 та від 21.02.2018 в справі № 687/975/17.

Підсумовуючи суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 містить необхідні записи про роботу позивача впродовж спірних періодів. Зміст та спосіб вчинення цих записів не містить дефектів які б носили істотний характер та могли б кваліфікуватися як легітимна підстава для неврахування періодів роботи позивача до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Із цих підстав суд вважає, що відмова у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи в колгоспі "Україна" з 25.09.1990 по 19.10.1992, в колгоспі "40-річчя Жовтня" з 15.07.1989 по 31.09.1990 та в Чечельницькому мисливському господарстві з 08.08.1995 по 09.08.1996 є протиправною.

Окремо суд звертає увагу на тому, що поведінка відповідача при розгляді заяв позивача про призначення пенсії за віком не у повній мірі відповідала Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженому Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та демонструвала неповажливе ставлення до права позивача на призначення бажаної для нього пенсії.

Як зазначалося раніше, позивач звертався до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком неодноразово.

Вперше ОСОБА_1 звернувся із заявою 28.03.2022. Розглянувши заяву відповідач прийняв рішення від 05.04.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком (а.с. 47). У цьому рішенні відповідач не навів повного та вичерпного переліку підстав для відмови у призначенні пенсії обмежившись висновком про не врахування до страхового стажу періоду навчання.

26.04.2022 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії (а.с. 37).

За результатом розгляду заяви відповідачем 2 ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.04.2022 № 57 (а.с. 50). У цьому рішенні органом Пенсійного фонду України вказано загальну тривалість обчисленого (врахованого) страхового стажу - 20 років 3 місяці. Водночас не обґрунтовано які періоди не зараховано до страхового стажу та не вказано причин їх незарахування чим не створено позивачу умов визначеності у його справі про призначення пенсії та не надано гарантій оперативно та повно усунути недоліки, що існували на думку Головного управління.

До того ж відповідачем не враховано, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини.

Позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Також суд звертає увагу на те, що одним із критеріїв оцінювання рішення суб`єктів владних повноважень є прийняття рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював важливість дотримання вимоги про обґрунтованість рішення органу державної влади у контексті принципу "належного урядування" як елементу більш універсального принципу "верховенства права" (зокрема у рішеннях в справах "Рисовський проти України" та "Серявін та інші проти України").

Значення обґрунтованого рішення органу Пенсійного фонду України полягає у наданні заявнику можливості висловити незгоду із усіма чи декількома висновками органу в процесі оскарженні рішення і лише за умови ухвалення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за діяльністю суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу спірне рішення відповідача 2 від 29.04.2022 № 57 вимогам щодо його обґрунтованості не відповідає. У рішенні вказано лише загальну тривалість врахованого страхового стажу позивача однак не пояснено мотивів неврахування окремих періодів до стажу, що дає право на призначення пенсії. Цей недолік рішення теж є ознакою його протиправності.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.04.2022 № 57 та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи які були спірними у цій справі.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області і перебуває на обліку у цьому Головному управлінні, то саме вказаний пенсійний орган зобов`язаний на виконання рішення суду розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Отже, вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, тому сплачений при зверненні до суду судовий збір, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 29.04.2022 № 57 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.04.2022 про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ухвалити рішення із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: в колгоспі "Україна" - з 28.05.1987 по 01.11.1987; в колгоспі "40-річчя Жовтня" - з 15.07.1989 по 31.09.1990; в Чечельницькому мисливському господарстві - з 08.08.1995 по 09.08.1996.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ;

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області - вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович