Справа № 420/7783/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7783/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), Головного управління в Пенсійного фонду в Київській області (далі відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 25.04.2022 №26 та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального стажу періоди роботи в ТОВ «Холдингова компанія Мікрон» з 27.08.1984 по 30.10.1992, у фірмі «Техпром» з 26.05.1995 по 29.03.1999 та призначити пенсію за віком, починаючи з 26.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.04.2022 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак відповідач рішенням від 25.04.2022 року №26 позивачу відмовив у призначенні пенсії. Підставами для відмови у призначенні пенсії зазначено, що до стажу не зараховано період роботи в ТОВ «Холдингова компанія Микрон» з 27.08.1984 по 30.10.1992 року, оскільки в даті звільнення не коректно внесено рік (1992-1993). Також до загального стажу роботи не враховано період роботи в фірмі «Техпром» з 26.05.1995 по 29.03.1999 року , причин не зарахування цього періоду відповідачем не зазначено.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

12.07.2022 року через канцелярію суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що в наданій позивачем при зверненні за призначенням пенсії уточнюючій довідці №006/42 від 19.04.2022 року, виданої ТОВ «Холдінгова компанія Мікрон» вказано дату звільнення 30.10.1992 року, а наказ про звільнення 02.09.1993 року з підстав чого стаж роботи у періоді з 27.08.1984 по 30.10.1993 року не зараховано. Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 26.05.1995 по 29.03.1999 року, Головне управління зазначає, що в записі про звільнення в трудовій книжці, наданій позивачем при зверненні відсутній підпис уповноваженої особи, яка вносила запис, що є обов`язковою умовою внесення такого запису в трудову книжку.

27.09.2022 року та 03.10.2022 року від представника Головного управління Пенсійного воду України у Київській області надійшли відзиви на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач не визнає позов та зазначає, що позивач 20.04.2022 року звернувся про до Головного управління в Одеській області із заявою про призначення пенсії. Рішенням від 25.04.2022 року №26 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідь на звернення надавалась за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 року №359/35961. Після надання відмови відповіді, електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Також відповідачем-2 зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 12.09.1980 року та в уточнюючій довідці №006/42 від 19.04.2022 року, виданої ТОВ «Холдінгова компанія Мікрон», з 27.08.1984 по 30.10.1993, оскільки в даті звільнення та даті наказу на звільнення не коректно внесено рік (1992-1993).

Таким чином відповідачі зазначили, що в своїх діях не вбачають протиправності, оскільки прийняте оскаржуване рішення є правомірним та таким, що винесене відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 27.06.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Також вищенаведеною ухвалою суду зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_2 , а також всі документи, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 30.08.2022 року до розгляду справи залучено в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду у Київській області та розпочато розгляд справи спочатку.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянином України.

20.04.2022 року ОСОБА_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Так, до вищенаведеної заяви позивачем надано наступні документи, а саме:

- паспорт громадянина України;

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номера;

- довідка №005/42 від 31.03.2022 року ТОВ «Холдінгова компанія Микрон»;

- довідка №006/42 від 19.04.2022 року ТОВ «Холдінгова компанія Микрон»;

- свідоцтво про державну реєстрацію ФОП Серія В03 №365831;

- Атестат №3008;

- військовий квиток № НОМЕР_2 ;

- довідка про заробітну плату №008/43 від 31.03.2022 року ТОВ «Холдінгова компанія Микрон»;

- трудова книга НОМЕР_1 ;

- лист ГУ ДПС в Одеській області №7255/6/15-32-24-03-10 від 18.04.2022 року;

- відомості форми ОК-5.

Як зазначено відповідачем-2 у відзиві на адміністративний позов відповідь на вищенаведену заяву надавалась за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 року №359/35961.

25.04.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській Області прийнято оскаржуване рішення №26, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, підставою для відмови зазначено те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи, зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 12.09.1980 року та в уточнюючій довідці №006/42 від 19.04.2022 року виданої ТОВ «Холдінгова компанія Мікрон», з 27.08.1984 по 30.10.1993 року, оскільки в даті звільнення та даті наказу на звільнення не коректно внесено рік (1992-1993).

Водночас, як зазначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на адміністративний позов, ОСОБА_1 також не зараховано до сажу період роботи з 26.05.1995 по 29.03.1999 року, оскільки у записі в трудовій книжці про звільнення відсутній підпис уповноваженої особи.

Позивач вважаючи рішення від 25.04.2022 року №26 протиправним звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст.44 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 (далі - Інструкції №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4 Інструкції №58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.6 пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Так з наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1 виданої 12.09.1980 року вбачається, що позивач у період з 26.05.1995 по 29.03.1999 року працював на підприємстві фірма «Техпром» на посаді начальника будівельної дільниці (наказ про прийняття на роботу №14К від 27.05.1995 року) та був звільнений з 29.03.1999 року (наказ №13К від 29.03.1999 року), що також підтверджується довідкою фірми «Техпром» від 30.05.2022 року, яка наявна в матеріалах справи.

Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даного періоду роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розрахунку стажу.

Також суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № справа №548/2056/16-а, від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку, що відсутність підпису уповноваженої особи підприємства не є тим недоліком, що тягне за собою відмову у призначенні пенсії та не зарахуванні відповідного стажу роботи до страхового стажу.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення взагалі не містить посилань з підстав чого позивачу не зараховано до його страхового стажу період роботи з 26.05.1995 по 29.03.1999 року я кому він працював на підприємстві фірма «Техпром» та взагалі, що саме цей стаж є не зарахованим.

Щодо не зарахування позивачу періоду роботи з 27.08.1984 по 30.10.1992 рік на підприємстві ТОВ «Холдінгова компанія Мікрон», суд зазначає таке.

Як вбачається з копії трудової книги ОСОБА_2 НОМЕР_1 виданої 12.09.1980 позивач у період з 27.08.1984 по 30.10.1992 рік (звільнений наказом №319 від 02.09.1993 року) мав відповідний стаж роботи.

Також відповідно до довідки ТОВ «Холдінгкова компанія Мікрон» №006/42 від 19.04.2022 року підтверджується, що позивач з 27.08.1984 року по 30.10.1992 року працював у вказаному підприємстві та був звільнений за прогули згідно ст.40 п.4 КЗППУ (наказ 319 від 02.09.1993 року).

Між іншим суд не вбачає підстав некоректно внесених років про які вказує відповідач у оскаржуваному рішенні, адже з трудової книги чітко вбачаються всі вищенаведені дати.

Водночас суд враховує те, що відповідачем не надавалось доказів того, що позивача звільнено з будь-якої іншої дати або на підставі іншого наказу прийнятого іншою датою.

Крім того суд наголошує, що трудова книжка ОСОБА_1 , оформлена у відповідності до вимог законодавства, містить всі необхідні записи, які вчинені в хронологічному порядку, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року по справі №275/615/17.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вищезазначеного, суд доходить висновку що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.04.2022 №26 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у цій справі суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в ТОВ «Холдингова компанія Мікрон» з 27.08.1984 по 30.10.1992 року та у фірмі «Техпром» з 26.05.1995 по 29.03.1999, зазначені у трудовій книжці.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного позову сплачено 992,40 грн.

Таким чином з урахування часткового задоволення позовних вимог позивача, суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору у розмірі 992,40 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оскільки саме його рішенням порушені права та інтереси позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 25.04.2022 №26.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, та зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи в ТОВ «Холдингова компанія Мікрон» з 27.08.1984 по 30.10.1992 року та у фірмі «Техпром» з 26.05.1995 по 29.03.1999 року, зазначені у трудовій книжці.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_3 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул.Саєнка Андрія, будинок 10, Код ).

Суддя Іванов Е.А.