Справа № 640/26221/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ № 640/26221/21

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного Управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві №Ф-11821-13 від 15.03.2021 року;

- визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у м. Києві у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23.02.2021 року щодо списання сум недоїмки, штрафної санкції та пені у відповідності до приписів Закону №1072 за період з 27.04.2018 року по 31.12.2020 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві повторно розглянути заяву позивача щодо списання сум недоїмки, штрафної санкції та пені у відповідності до приписів Закону №1072 за період з 27.04.2018 року по 31.12.2020 року, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем було протиправно відмовлено у списанні суми заборгованості, оскільки остання у спірний період знаходилась на загальній системі оподаткування, не отримувала доходів, подала державному реєстратору заяву про припинення підприємницької діяльності, заяву про списання суми заборгованості та звітність за визначений період. Відтак, підстави для відмови у списанні коштів у відповідача були відсутні.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року відкрито провадження справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач в період з 01.07.2017 року по 27.04.2018 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, таким чином підстав для проведення списання заборгованості з єдиного соціального внеску у відповідача не було. Отже, відмова відповідача є обґрунтованою і законною.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач знаходилась на обліку в ГУ ДПС у м.Києві, як фізична особа-підприємець.

В період з 27.04.2018р по 09.02.2021 знаходилась на загальній системі оподаткування.

09.02.2021 р. відбулось припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за власним рішенням.

23.02.2021 року, керуючись ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивачем була подана до ГУ ДПС у м.Києві заява (вх. ГУ ДПС від 23.02.2021 р..№24631/6) про списання сум недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нарахованих на ці суми недоїмки за період з 27.04.2018 по 31.12.2020р.

20.03.2021 позивачем було отримано Вимогу про сплату недоїмки з ЄСВ №Ф- 11821-13 від 15.03.2021р. на загальну суму 9560,26 гривень

28.03.2021р. позивач отримала лист від 24.03.2021р. ГУ ДПС у м.Києві №31737/6/26-15-13-07-16, в якому вказано, що заява про списання недоїмки розглянута і позивачу відмовлено в списанні недоїмки з ЄСВ, так як позивач перебувала до 27.04.2018р. на спрощеній системі оподаткування, що є підставою для відмови у списанні заборгованості зі сплати єдиного внеску відповідно до пункту 9- 15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464.

Незгода позивача із прийнятим рішенням зумовила її звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

03 червня 2020 року набув чинності пункт 5 розділу 1 Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Прийняття Закону № 592-ІХ обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

Такий підхід щодо врахування при вирішенні подібних спірних правовідносин вказаних положень Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року по справі №260/81/19.

Законом України від 14.07.2020 № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» у пункті 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI слова "день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників" у всіх відмінках було замінено цифрами і словами "3 червня 2020 року".

Відтак, з 03 червня 2020 року діють положення Закону «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року № 592-IX щодо списання сум недоїмки, нарахованих платникам єдиного внеску з числа фізичних осіб - підприємців (крім підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, за період з 1 січня 2017 року до 03 червня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

В подальшому, Закон України від 04.12.2020 №1072-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI були внесені зміни.

Так, пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) передбачає, що підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

Таким чином, змінами внесеними Законом України від 04.12.2020 №1072-IX, фактично продовжена процедура списання сум недоїмки з єдиного внеску, а також штрафів і пені на виконання вимог Закону №592-IX.

Відтак, пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) надає право фізичним особам-підприємцям (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та особам, які провадять незалежну професійну діяльність, на списання несплачених станом на 1 грудня 2020 року сум недоїмок, які були нараховані цим особам за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у разі якщо дотримано такі умови:

1) такими платниками в період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб;

2) подання до 1 березня 2021 року такими платниками наступних документів:

а) для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування): заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (якщо така заява не подавалася раніше); заяви про списання заборгованості; звітності відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше або була подана з помилками);

б) для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність: заяви про списання заборгованості; заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску (якщо така заява не подавалася раніше); звітності відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, які подаються до податкового органу за основним місцем обліку (якщо така звітність не подавалася раніше, або була подана з помилками).

Водночас, зі змісту пункт 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI (в редакції Закону України від 04.12.2020 №1072-IX) вбачається, що право на списання заборгованості з єдиного внеску мають лише особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та фізичні особи-підприємці. Передбачена пунктом 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI пільга щодо списання боргу з єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, не поширюється, права на таке списання вони не мають.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач з 01.07.2017 по 27.04.2018 року перебувала на спрощеній системі оподаткування.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що, відмовляючи позивачу у списанні наявного боргу з єдиного внеску у зв`язку з відсутністю права на таке списання через перебування на спрощеній системі оподаткування, Головне управління ДПС у м. Києві діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, а тому підстави для визнання протиправним такого рішення відповідача - відсутні.

Щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11821-13 від 15.03.2021 року, суд вважає вказані вимоги необґрунтованими з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи в інтегрованій картці платника за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковується нарахування єдиного внеску за січень-грудень 2017 року та щоквартальні нарахування за 3 квартал 2018 року-ІV квартал 2020 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 32336,26 грн, а саме:

09.02.2018 - за 2017 рік у сумі 4 224,00 грн; 19.10.2018 - за III квартал 2018 року (вересень) в сумі 819,06 грн; 21.01.2019- за IV квартал 2018 року в сумі 2 457,18 грн; 19.04.2019- за I квартал 2019 року в сумі 2 754,18 грн; 19.07.2019- за II квартал 2019 року в сумі 2 754,18 грн; 21.10.2019- за III квартал 2019 року в сумі 2 754,18 грн; 20.01.2020- за IV квартал 2019 року в сумі 2 754,18 грн; 21.04.2020 - за I квартал (січень-лютий) 2020 року в сумі 2 078,12 грн; 20.07.2020- за II квартал (червень) 2020 року в сумі 1 039,06 грн; 19.10.2020 - за Ш квартал 2020 року в сумі 3 178,12 грн; 19.01.2021 - за ІV квартал (жовтень-листопад) 2020 року в сумі 2 200 грн; 23.02.2021 - за IV квартал (грудень) 2020 року в сумі 1100,00грн

За вищезазначений період платником сплачено єдиного внеску у сумі 22776,00 грн, в зв`язку із чим за позивачем обліковується недоїмка у сумі 9560,26 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9560,26 грн, відтак оскаржувана вимога №Ф-11821-13 від 15.03.2021 року є законною та скасуванню не підлягає.

Позивач доводів щодо спростування встановлених обставин суду не надала.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги

Суддя Н.Г. Вєкуа