Справа № 320/6274/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року № 320/6274/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області Міськрайонного управління у Броварському районі та місті Бровари про визнання протиправним та скасування витягу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» до Головного управління Держгеокадастру у Київській області Міськрайонного управління у Броварському районі та місті Бровари, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 75 від 18.01.2018, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області Міськрайонним управлінням у Броварському районі та місті Бровари.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача були відсутні необхідні правові підстави для оформлення оскаржуваного витягу, оскільки рішення Броварської міської ради від 25.12.2014 № 1378-50-06 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари» не оприлюднене у встановленому законом порядку, а отже не набрало чинності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки товариством обрано неналежний спосіб захисту, що підтверджується висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 29.07.2020 у справі № 810/4275/17. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду.

08.10.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, шо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 810/4275/17 є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі предметом оскарження було застосування певного коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки на підставі чого і оскаржено відповідний витяг. Також позивач наголошує, що про рішення у справі № 361/193/17, яким скасовано рішення Броварської міської ради від 25.12.2014 № 1378-50-06, дізнався лише 18.03.2020, а тому просить поновити строк звернення до суду із цим позовом.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (, місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27) зареєстроване в якості юридичної особи 11.12.2004, номер запису 0000358, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

28.05.2013 між Броварською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець відповідно до рішення сесії Броварської міської ради Київської області від 20.12.2012 №784-27-06 зобов`язався надати, а орендар прийняти у строкове платне користування земельну ділянку, площею 3,2021 га, з них 0,8118 га землі обмеженого використання - інженерний коридор мереж комунікацій, для будівництва та обслуговування багатоквартирної житлової забудови землі житлової забудови, яка знаходиться по вул. Фельдмана, 1 в м. Бровари.

Відповідно до пункту 2.3 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно із витягом технічної документації, виданого відділом Держземагентства у місті Броварах Київської області від 05.02.2013 № 04-3/13-3/67 становить 1864087,00 грн на період будівництва.

Згідно із пунктом 4.1 договору річна орендна плата складає 903043,50 грн.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її

На виконання умов вказаного договору Броварською міською радою передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю Підприємство «Будконтракт» прийнято земельну ділянку, загальною площею 3,2021 га для розміщення багатоквартирної житлової забудови землі житлової забудови, яка знаходиться по вул. Фельдмана, 1 в м. Бровари, про що сторонами складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки.

Судом встановлено, що 25.12.2014 Броварською міською радою Київської області прийнято рішення № 1378-50-06 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари», яким вирішено затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари.

Пунктом 2 вказаного рішення встановлено, що нормативна грошова оцінка земель міста Бровари вводиться в дію з 01.01.2016.

У пункті 5 рішення встановлено довести дане рішення до відома фізичних і юридичних осіб шляхом опублікування в засобах масової інформації.

На підставі вказаного рішення, Міськрайонним управлінням у Броварському районі та місті Бровари Головного управління Держгеокадастру у Київській області прийнято витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари Київської області № 75 від 18.01.2018, яким встановлено нормативну грошову оцінку вказаної вище земельної ділянки в розмірі 14253928,29 грн.

Не погоджуючись із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 75 від 18.01.2018, позивач звернувся з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент їх виникнення, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина третя вказаної статті).

Згідно із частиною четвертою статті 23 цього Закону рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Пунктом 271.2 статті 271 ПК України передбачено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що рішення Броварської міської ради Київської області від 25.12.2014 № 1378-50-06 є регуляторним актом, а тому у відповідності до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» вказане рішення мало бути оприлюднене у місцевих друкованих засобах масової інформації.

На думку позивача, оскільки міська рада не виконала вимоги вказаної норми, рішення Броварської міської ради Київської області від 25.12.2014 № 1378-50-06 не набрало чинності, а тому не може бути підставою для оформлення оскаржуваного витягу.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, враховуючи наступне.

Встановлення ставок місцевих податків та зборів є законодавчо закріпленим у ПК України обов`язком відповідної ради, яка згідно із статтею 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» несе відповідальність у разі порушення нею Конституції або законів України.

У будь-якому разі, незалежно від виконання відповідною радою свого обов`язку щодо прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, правовідносини стосовно їх справляння та порядку адміністрування не залишаються неврегульованими і регламентуються відповідними положеннями ПК України, які можуть бути змінені лише шляхом внесення законодавцем змін до цього Кодексу й застосовуються безпосередньо та без здійснення аналізу їх регуляторного впливу.

Виходячи із наведеного у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначення поняття регуляторного акту, останній має свої власні, специфічні й притаманні лише йому ознаки, зокрема, такий акт або його окремі положення спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання шляхом встановлення, зміни чи скасування норм права саме у цих правовідносинах

Прийняття Броварською міської ради Київської області рішення від 25.12.2014 № 1378-50-06 є сферою дії ПК України, який відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

При цьому за змістом статті 2 ПК України зміна його положень може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

До складу податкового законодавства України віднесено й рішення, зокрема, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, як це визначено пунктом 3.1 статті 3 ПК України, однак підкреслює, що у будь-якому випадку такі рішення повинні бути прийняті за правилами, встановленими цим Кодексом і це прямо передбачено вказаною вище нормою.

Такі рішення органів місцевого самоврядування визначені законодавцем саме як нормативно-правові акти з питань оподаткування місцевими податками та зборами (пункт 12.5 статті 12 ПК України) і жодної правової регламентації стосовно віднесення таких актів до регуляторних не містять як ПК України, так і Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Жодних бланкетних або відсильних норм права, які б встановлювали обов`язок застосування у податкових правовідносинах спеціальних правових процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ПК України не містить.

З аналізу змісту оскаржуваного рішення вбачається, що ним встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання, свідчить, що таке рішення прийнято з метою упорядкування податкових відносин і виконує функцію наповнення місцевого бюджету, а тому не врегульовує жодних господарсько-виробничих, організаційно-господарських та/або внутрішньогосподарських відносин за участю позивача у розумінні статті 3 Господарського кодексу України, а отже господарських відносин загалом.

Оскільки процедура прийняття органами місцевого самоврядування рішень з питань оподаткування місцевими податками та зборами регламентується виключно спеціальними нормативними актами у сфері оподаткування й не охоплюється сферою регулювання актів адміністративного законодавства, то у такому випадку відсутнє регулювання і адміністративних відносин.

Наведений висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18.

Аналогічного висновку дійшов також Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 29.06.2022 у справі № 361/193/17, якою залишено без змін рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2021 року, яким відмовлено у позові про визнання протиправним та скасування рішення Броварської міської ради Київської області від 25.12.2014 № 1378-50-06 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бровари».

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі також ЄСПЛ) національні органи влади повинні приймати рішення щодо типу податку або внесків, які вони вимагатимуть сплатити. Рішення в цій галузі, як правило, включають також оцінку політичних, економічних і соціальних проблем, які Конвенція залишає у компетенції держав-учасниць, оскільки національні органи влади, очевидно, краще, ніж органи Конвенції, пристосовані для оцінки таких проблем (Musa v. Austria, piweHHA KoMiciT; Balaz v. Slovakia (yxB.); Azienda Agricola Silverfu nghi S.a.s. and Others v. Italy, § 103; R.Sz. v. Hungary, §§ 38 and 46). Внутрішній законодавчий орган також повинен визначити, що може бути класифіковано як оподатковуваний дохід, і яким має бути конкретний засіб виконання податкового зобов`язання (Cacciato v. Italy (yxв.), § 25; Guiso and Consiglio v. Italy (yxв.), § 44).

Принцип законності також передбачає, що застосовні положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними у своєму застосуванні (Beyeler v. Italy [ВП] § 109; Hentrich v. France, § 42; Lithgow and Others v. the United Kingdom, § 110; Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the Former Yugoslav Republic of Macedonia [ВП], § 103; Centro Europa 7 S.R.L and di Stefano v. Italy [ВП], § 187; Hutten-Czapska v. Poland [ВП], § 163).

Відповідна передбачуваність досягається, зокрема належним порядком оприлюднення відповідних актів.

Терміни «оприлюднення» та «опублікування» не є синонімами та мають різний зміст і правове навантаження.

Такий висновок підтверджує й аналіз приписів частини п`ятої статті 94 Конституції України, яка передбачає, що закон набирає чинності через десять днів із дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Тобто термін «оприлюднення» має більш широке значення порівняно із терміном «опублікування» та включає у себе різні передбачені законом способи донесення публічної інформації, у тому числі змісту нормативно-правового акту, до відома широкого кола осіб, зокрема, шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті відповідного суб`єкта нормотворення, опублікування у офіційних друкованих виданнях, друкованих засобах масової інформації тощо.

Що ж стосується рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів, які є нормативно - правовим актом, то стосовно таких рішень як у Податковому кодексі України, так і у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні», або буд-якому іншому акті законодавства, відсутня конкретизація способу їх оприлюднення, а також не регламентовано обов`язок опубліковувати ці рішення у офіційних друкованих виданнях та/або у друкованих засобах масової інформації відповідних рад, у місцевих друкованих засобах масової інформації.

Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою як це закріплено у статті 1 Конституції України.

Частина перша статті 8 Конституції України проголошує й те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у підпункті 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02.11.2004 № 15-рп/2004 охарактеризував верховенство права як панування права в суспільстві.

Тобто в Україні як у правовій державі, де на конституційному рівні визнається і діє принцип верховенства права, не може бути неврегульованих правом суспільних відносин, тим більше у такій важливій сфері як оподаткування.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що на відносини, пов`язані із порядком та способом офіційного оприлюднення нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування, зокрема й з питань оподаткування місцевими податками та зборами, які не можуть залишатись неврегульованими, можливо поширити дію частини п`ятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою встановлено обов`язковість опублікування нормативно - правових актів органів місцевого самоврядування на офіційному веб-сайті (у разі наявності такого інформаційного ресурсу).

За змістом статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, у тому числі нормативно-правового характеру, підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», статтею 15 якого встановлено обов`язок оприлюднення розпорядниками своїх нормативно - правових актів невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня їх затвердження. Ця ж стаття Закону України «Про доступ до публічної інформації» у імперативній формі визначає, що у разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Питання оприлюднення рішень органів місцевої влади з питань місцевого значення ЄСПЛ розглядав у справі STICHTING LANDGOED STEENBERGEN AND OTHERS v. THE NETHERLANDS (Application no. 19732/17; §§ 46-54).

ЄСПЛ погодився, що електронна комунікація між органами влади та громадянами може сприяти досягненню мети більшої доступності та кращого функціонування державної служби. Однак існує ризик, що деякі громадяни можуть залишитися поза увагою. ЄСПЛ у цій справі зазначив, що повідомлення про проект рішення та про саме рішення було зроблено лише в мережі Інтернет і що скаржник міг би оскаржити це рішення лише в тому разі, якщо він уже висловив свою думку. Проте, беручи до уваги, зокрема, високі показники інтернет-покриття в Нідерландах та факт того, що практика оприлюднення повідомлень виключно онлайн-засобами вже мала місце впродовж певного періоду, висвітлювалась у місцевих газетах на час її запровадження, ЄСПЛ встановив, що заявники не надали жодних аргументів, які могли б дозволити Суду дійти висновку про незабезпечення їх чіткою, практичною та ефективною можливістю висловити свої погляди та подати скаргу.

Рішення Броварської міської ради Київської області від 25.12.2014 № 1378-50-06 було оприлюднене на офіційному сайті Броварської міської ради Київської області за посиланням https://brovary-rada.gov.ua - 29.12.2014, що не заперечується і позивачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки Броварською міською радою Київської області дотримано процедуру офіційного оприлюднення рішення від 25.12.2014 № 1378-50-06, доводи позивача про відсутність у відповідача правових підстави для оформлення оскаржуваного витягу на підставі вказаного рішення Броварської міської ради.

Посилання відповідача на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.07.2020 у справі № 810/4275/17, підлягають відхиленню, оскільки у вказаній справі суд дійшов висновку, що скасування витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки не вплине на обсяг прав та обов`язків позивача, зокрема, не змінить фактичне значення коефіцієнта, що застосований під час здійснення нормативної грошової оцінки землі, так само як і самого значення нормативної грошової оцінки землі, оскільки правомірність застосування саме такого коефіцієнта перевіряється (підтверджується або спростовується) під час проведення державної експертизи землевпорядної документації, а не судом. У той час, як у даній справі позивач ставить під сумнів наявність підстав для формування витягну на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке, на його думку, не оприлюднене у спосіб встановлений законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати позивачу відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Будконтракт» (, місцезнаходження: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, 27) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області Міськрайонного управління у Броварському районі та місті Бровари (, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14) про визнання протиправним та скасування витягу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.