Справа № 826/11638/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної казначейської служби України, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 23 від 11.01.2018 року про скасування довідки № від 22.06.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації призначити ОСОБА_1 грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, з моменту припинення її виплати; стягнути з Державної казначейської служби України суму моральної шкоди в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.09.2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної казначейської служби України. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 23 від 11.01.2018 року про скасування довідки № від 22.06.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2017 року та додаткову заяву від 26.12.2017 року, зареєстровану 27.12.2017 року, щодо призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, з врахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині даного рішення. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві (за подання позовної заяви).

Позивач звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із клопотанням про прийняття додаткового рішення про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги в 2019 році.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вказане клопотання позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України та статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вирішує питання щодо судових витрат під час ухвалення рішення, про що зазначає у його резолютивній частині (частина перша статті 143, частина п`ята статті 246 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Стаття 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Виходячи з положень статті 252 КАС України, додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі.

Як було зазначено, у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції від 16 листопада 2018 року та постанову суду апеляційної інстанції від 15 березня 2019 року та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, за наслідками якого Окружний адміністративний суд м. Києва від 14 лютого 2022 року рішенням задовольнив частково позовні вимоги позивача.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо оскарження вищезазначеного рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року відповідачем в апеляційному порядку.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2022 року № 500/2632/19 зауважено, що судові витрати, пов`язані з розглядом відповідної касаційної скарги, підлягають розподілу за результатами нового розгляду спору та ухвалення остаточного рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Таким чином, суд доходить висновку, що судові витрати, повязані з розглядом апеляційної скарги в даному випадку також підлягають розподілу за результатами нового розгляду спору та ухвалення остаточного рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При цьому слід зазначити, у справі, що розглядається остаточне судове рішення ухвалив суд першої інстанції, а тому, враховуючи аналіз законодавства, до цього суду і повинен звернутися ОСОБА_1 із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат, які він поніс у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції до скасування рішень попередніх інстанцій Верховним Судом.

На підставі наведеного, колегія не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2022 року № 500/2632/19 зазначено, що : «…У справах № 809/1649/15, 2040/8090/18, 826/17123/18, 910/13473/19, 904/1169/17, 712/13890/15-ц, 569/3757/20, 520/12/20, 808/3013/16 суди касаційної інстанції різних юрисдикцій, вирішуючи питання про розподіл судових витрат дійшли висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткових судових рішень, оскільки в цих справах не ухвалювали остаточних судових рішень по суті заявлених вимог. При цьому у справах № 810/4749/15, 640/4563/19, 460/2736/18, 922/3422/18 постановлені додаткові постанови, якими задоволені вимоги про розподіл судових витрат на правничу допомогу тільки в частині задоволених позовних вимог».

Проаналізувавши зазначені судові рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у разі, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 30 березня 2021 року (справа № 911/2390/18), постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 530/1731/16-ц).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 252, 325, 328 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.