Справа № 640/780/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Київ № 640/780/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент містобудування та архітектури КМДА, Департамент) та просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту №16-1449-В від 09.07.2018 №5241/0/12-4/27-18 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея-3»на звернення сертифікованого інженера-землеупорядника ФОП « ОСОБА_2 » від 02.07.2018 №118-18, зареєстрованого у Департаменті 03.07.2018 за №94674/0/9-18;

- зобов`язати Департамент погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея-3»на звернення сертифікованого інженера-землеупорядника ФОП « ОСОБА_2 » від 02.07.2018 №118-18, зареєстрованого у Департаменті 03.07.2018 за №94674/0/9-18.

Також позивач просить вирішити питання щодо судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що 10.02.2016 позивач звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням «для ведення садівництва» площею не більше 0,12 га в порядку статті 118 Земельного кодексу України.

До клопотання позивач додала графічний матеріал з позначенням контуру бажаної до відведення у власність земельної ділянки, а також інші необхідні документи.

У відведений місячний строк рішення за клопотанням відповідачем не прийнято, у зв`язку з чим за принципом мовчазної згоди позивач направила відповідачу повідомлення про укладення Договору на виконання проекту вишукувальних робіт №14 про замовлення послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . Також було виготовлене завдання на проектування №ЗВП-1517 від 31.03.2016 та передано в роботу ТОВ «Ліга-Експерт».

Виготовлений проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки разом із відповідною заявою поданий на погодження відповідачу. Разом з тим рішенням у формі висновку №16-1449-В від 09.07.2018 №5241/0/12-4/27-18 Департамент відмовив позивачу у погодження проекту, пославшись на те, що право користування земельною ділянкою садово-дачним кооперативом «Орхідея-3» не зареєстровано, його межі є невизначеними.

Посилаючись на те, що зазначений висновок перешкоджає подальшому оформленню земельної ділянки, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Аблова Є.В. від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі №640/780/19, визначено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.05.2019 №809 призначено повторний автоматизований розподіл справи №640/780/19, для розгляду справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 справу прийнято мною у провадження, ухвалено продовжувати розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін зі стадії розгляду справи по суті.

Від відповідача відзиву на позовну заяву у межах визначеного судом строку не надходило.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини другої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах 1-3 цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Отже, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №820/4149/17 (провадження №11-759апп18).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вкладеного суд дійшов висновку, що відповідачем грубо порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і норми статті 186-1 ЗК України, оскільки ним не зазначено у висновку яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації не відповідають положення проекту землеустрою позивача.

Водночас, такої підстави як «право користування земельною ділянкою садово-дачним кооперативом не зареєстровано, а тому його межі є невизначеними», ЗК України не передбачено.

Окрім того суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №545/808/17).

За таких умов, суд вважає оскаржуваний висновок протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист зокрема шляхом: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно зі статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, відповідно до вказаної норми суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року №1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами: 1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо; 2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав; 3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів; 4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Тобто, дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних правовідносинах, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі №813/2273/18 та від 29 серпня 2019 року у справі №540/2441/18.

Як вже зазначено вище, відповідно до приписів частини п`ятої статті 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах 1-3 цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Положеннями частини восьмої статті 186-1 ЗК України регламентовано, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першої-третьої цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунуто недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний висновок про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить вичерпного переліку недоліків проекту землеустрою, так само як і не містить посилання про те, що заявником не усунуто недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Натомість, вказана в оскаржуваному висновку підстава для відмови у погодженні проекту визнана судом такою, що не передбачена нормами законодавства у сфері землеустрою.

За наведених обставин та враховуючи, що вказана відповідачем підстава для відмови у погодженні проекту землеустрою є протиправною, а інших недоліків вказаного проекту відповідачем зазначено не було, суд приходить до висновку, що у такому випадку єдиним правомірним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень - відповідача є прийняття рішення про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення садівництва на вул. Луговій, 6 у Дарницькому районі м. Києва, садово-дачний кооператив «Орхідея-3», поданий сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП « ОСОБА_2 » від 02 липня 2018 року №118-18 та зареєстрований відповідачем 03 липня 2018 року за №94674/0/9-18.

Отже, для прийняття відповідачем на користь позивача рішення конкретного змісту виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У свою чергу, суд звертає увагу, що верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Відтак, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (дата ратифікації 17 липня 1997 року, дата набуття чинності 11вересня 1997 року), згідно якої, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

За наведених обставин суд вважає, що належним та ефективним способом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення садівництва на вул. Луговій, 6 у Дарницькому районі м. Києва, садово-дачний кооператив «Орхідея-3».

Також задоволенню підлягає вимога про стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600,00 грн та судового збору у розмірі 704,80 грн.

Зокрема, згідно з частинами другою та третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

На підтвердження витрат правничої допомоги адвоката позивачем надано суду копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 10 вересня 2018 року №10/09-8, укладеного між позивачем та адвокатом Калько Дмитром Олексійовичем, ордеру від 10 вересня 2018 року серії КВ №407309, замовлення (додаток № 1 вказаного договору), рахунку №1 від 10 вересня 2018 року до вказаного договору, квитанції від 01 жовтня 2018 року про сплату 5 600,00 грн з відповідним призначенням платежу, акту виконаних робіт від 03 жовтня 2018 року, витягу з книги обліку доходів №1, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6075 від 26 квітня 2018 року, посвідчення адвоката та витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу та наявні документи, що підтверджують статус адвоката, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимоги щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, у розмірі 5 600,00 грн.

Вимогами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження дій суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати висновок Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №16-1449-В від 09 липня 2018 року вих №5241/0/12-4/27-18 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея-3», на звернення сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП « ОСОБА_2 » від 02 липня 2018 року №118-18, зареєстрованого у Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03 липня 2018 року за вхідним №94674/0/9-18.

Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення садівництва на АДРЕСА_1 , садово-дачний кооператив «Орхідея-3», на звернення сертифікованого інженера-землевпорядника ФОП « ОСОБА_2 » від 02 липня 2018 року №118-18, зареєстрованого у Департаменті містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03 липня 2018 року за вхідним №94674/0/9-18.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адреса: 01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, 32, , тел. +04.

Суддя В.І. Келеберда