Справа № 380/3484/22
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3484/22 пров. № А/857/9636/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Гінди О.М., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 380/3484/22 (суддя Гулкевич І.З., м.Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення XIY сесії 8 демократичного скликання Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області № 901 від 25 листопада 2021 року, зобов`язати відповідача надати позивачу, вільну земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0.10га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади (в т.ч. Білогорща) при розгляді заяви від 12.03.2014 не беручу до уваги бажане місце розташування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 25.11.2021 № 901 про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не було дотримано належного урядування та не було враховано обставини, які встановлені судовими рішеннями у справах № 450/1560/14-а, № 450/851/14-а, № 1340/3671/18, № 380/3137/20, що призвело до чергового порушення її прав на отримання земельної ділянки. Однак, 16.12.2021 на XY сесії 8-го демократичного скликання Зимноводівська сільська рада одним рішенням затвердила 26 проектів землеустрою та передала у власність 26 земельних ділянок для індивідуального будівництва житлового будинку на території Зимноводівської сільської ради ОТГ (р-ні Білогорща). Вказане свідчить, що суб`єкт владних управлінських функцій Зимноводівська сільська рада проявляючи неналежне урядування діяв у невідповідності до норм чинного законодавства, а саме : відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй у власність для індивідуального будівництва житлового будинку, з підстав які не передбачені положеннями ст. 118 ЗК України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції фактично перебрав на себе повноваження законодавчого органу і вказав сільській раді надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Зазначає що позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою з підстав, визначених статтею 118 Земельного кодексу України. Вважає, що вказане рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства на підставі Конституції, законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів .

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін .

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач 12.03.2014 року звернулась до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27.05.2014 року за № 175 було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.06.2014 року визнано протиправною бездіяльність Лапаївської сільської ради Львівської області щодо не винесення на розгляд сесії Лапаївської сільської ради Львівської області заяви ОСОБА_1 про надання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 14.03.2014 року.

Постановою Львівською апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року вищенаведене рішення суду було скасовано, та прийнято нове, яким скасовано рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27.05.2014 року за № 175 і зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

Рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за № 399 XIV сесії VII скликання від 20.09.2018 року «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області ОСОБА_1 » відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав того, що всі ділянки на АДРЕСА_1 перебувають у приватній власності громадян для ведення особистого селянського господарства та будівництва понад 10 років. Відсутній детальний план даної території в межах АДРЕСА_1 . В розробленому та затвердженому сільською радою в с. Лапаївка детальному плані території вул. Озерної немає.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі № 1340/3671/18 визнано протиправним та скасовано рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 399 від 20.09.2018 року і зобов`язано Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області у місячний строк з дня набранням рішенням законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області та вирішити питання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання даного судового рішення, рішенням Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області XIV сесії VIII демократичного скликання від 25.11.2021 № 901 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд гр. ОСОБА_1 » відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку із тим, що бажане місце розташування земельної ділянки перебуває у власності третіх осіб.

Вважаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із частиною 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. б частини 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним, а саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З системного аналізу правових норм вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 у справі № 1340/3671/18, відповідач рішенням від 25.11.2021 № 901 відмовив позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Однак, в оскаржуваному рішенні про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідач не зазначив, у чому саме полягає не відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Жодних письмових доказів в обґрунтування прийнятого рішення, відповідачем суду не надано.

На думку колегії суду, сформована у такий спосіб відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є загальною, не конкретизованою та формальною, вона за своїм змістом дублює припис частини сьомої статті 118 ЗК України.

За наведених вище міркувань, оскаржуване рішення відповідача не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданого позивачем клопотання. Щодо доводів апелянта про те, що зобов`язання Зимноводівську сільську раду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою суперечить нормам Земельного кодексу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може .

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 протягом 7 років з різних підстав відмовляють у задоволенні її заяви, хоча за цей період сільська рада неодноразово надавала дозволи іншим особам на виготовлення проектів землеустрою, і відповідачем не надано доказів відсутності вільних земельних ділянок, тому, як встановлено судовою колегією, інших законних підстав для відмови ОСОБА_1 в задоволенні її заяви не знайдено, тому вірним є висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача надати позивачці дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га на території Зимноводівської сільської ради об`єднаної територіальної громади (в т.ч. Білогорща).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі №380/3484/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець