Справа № 280/3973/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Справа № 280/3973/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію та виплатити грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду звернулась із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з 14.11.2021 відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно статті 26, частини 2 статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2018-2020 роки (9118 грн 81 коп) та виплатити недоплачений розмір пенсії, з урахуванням різниці, що була виплачена раніше, починаючи з 14.11.2021.

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, - 14.11.2021, з урахуванням призначення пенсії за віком відповідно до статті 26, частини 2 статті 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з показниками середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки (9118 грн 81 коп).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 26.12.2006 їй призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 10.01.2007 виплату пенсії було призупинено, у зв`язку із працевлаштуванням на посаду вчителя початкових класів. Стверджує, що з 13.11.2021 позивачу виповнилось 60 років та на той час вона мала необхідну кількість років загального стажу, що дало їй право на призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому 02.02.2022 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до згаданого Закону. Звертає увагу суду на те, що статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що для обчислення розміру пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) України, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, всупереч цьому їй було призначено пенсію за віком не із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки, а із застосуванням показника за 2014-2016 роки. Крім того, зазначає, що їй не було виплачена грошова допомога згідно із пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із чим зверталася до відповідача із запитом про отримання роз`яснень щодо обчислення розміру її пенсії, у відповідь на який відповідач листом від 19.05.2022 № 4909-4454/С-02/8-0800/22 повідомив, про те що підстави для нарахування та виплати такої грошової допомоги відсутні. У зв`язку із вищевикладеним просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

07 липня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у адміністративній справі № 280/3973/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Заперечення проти позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву від 25 липня 2022 року за вх. № 28243, у якому, зокрема пояснює, що 26.12.2006 позивачу призначено пенсію за вислугу років, згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка була обрахована відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший ним правомірно було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, оскільки відповідно частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» показник середньої заробітної плати під час переведення на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Крім того зазначає, що позивач помилково вважає, що їй було заново призначено пенсію за віком, оскільки фактично відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також вказує, що оскільки позивачем до часу призначення пенсії за віком отримувалась пенсія за вислугу років, то вона не має право на отримання одноразової допомоги, на підставі чого просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01 серпня 2022 року за вх. № 29214 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 не визнає заперечення на позов та зазначає про протиправність зазначення відповідачем формулювання переведення на пенсію за віком, а не призначення такої пенсії вперше, що позивач вважає протиправним. Стверджує про те, що доводи та факти, викладені позивачем у позовній заяві Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не спростовуються та не оцінюються, а тому, ОСОБА_1 , вважає, що відповідач погоджується з тим, що пенсію їй лише призначили, але фактично не виплачували. Просить суд врахувати відомості, викладені у відповіді на відзив та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 26.12.2006, як одержувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копією протоколу № 4059 від 09.01.2007.

Однак у зв`язку із працевлаштуванням позивача 10.01.2007 нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 було призупинено, у зв`язку із її працевлаштуванням.

12.05.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області із заявою про перехід на інший вид пенсії, на підставі чого їй було призначено пенсію за віком, яку обраховано із застосуванням середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

На запит позивача від 12.05.2022 щодо пенсійного забезпечення відповідач листом від 19.05.2022 № 4909-4454/С-02/8-0800/22 повідомив про те, що середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії застосовується виключно при призначенні пенсії та залишаються під час переведення з виду на вид, а тому оскільки позивачу 26.12.2006 вже була призначена пенсія за вислугу років, для застосування показника середньої заробітної плати за 2018-2019 роки при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення підстави відсутні. До відповіді на заяву позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області долучило Рішення 49 від 08.02.2022 про перерахунок пенсії, перерахунки пенсії від 16.02.2022 та 22.02.2022, заяву про призначення/перерахунок пенсії за вислугу років від 26.12.2006, протоколи № 401549 від 09.01.2007 та від 18.01.2007 про виплати призначеної пенсії, розрахунок індексації заробітку від 26.12.2006 та заява про призначення/ перерахунок пенсії від 02.02.2022.

Не погодившись з діями відповідача щодо обчислення розміру пенсії за віком без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 та з протиправними діями відповідача щодо невиплати грошової допомоги, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 2 Закону № 1058-IV перший рівень у системі пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Отже, Законом № 1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до приписів частини 3 статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Вказані норми свідчать, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Натомість за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше, подавши 02.02.2022 заяву про призначення пенсії за віком згідно зі статею 26 Закону № 1058-IV, що не заперечується жодною із сторін.

Оскільки за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернулась вперше у лютому 2022 року, тому відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення частини 3 статті 45 Закону № 1058-ІV.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статею 7 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції на час призначення позивачці пенсії за вислугу років), пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 11.07.2019 у справі № 264/6292/16-а, від 17.01.2020 у справі № 591/5266/16-а та від 19.01.2022 у справі № 528/639/17.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 9 Закону № 1058-IV взагалі не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, частина 3 стаття 45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, а тому посилання відповідача на те, що у даній справі мало місце саме переведення з одного виду пенсії на інший є безпідставними.

До того ж, застосування відповідачем до даного спору приписів статті 144 Закону № 1058-IV є помилковими, оскільки зазначеною нормою Закону передбачено умови призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, а саме артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів за наявності стажу творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, а в даному випадку позивачу була призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти, умови призначення якої передбачені пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, а також, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що відповідач при відповідному зверненні позивача мав здійснити перерахунок пенсії позивачу з дотриманням вимог статей 27, 40 Закону № 1058-IV, в тому числі застосувавши показник середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, замість безпідставно застосованого відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014, 2015, 2016 роки.

Враховуючи те, що до звернення позивача із заявою від 02.02.2022 ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років, на підставі приписів Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Законом № 1058-IV, суд приходить до висновку, що дії відповідача, які полягають у призначенні позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За правилами пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-XII, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Зважаючи на вищевикладене, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з:

1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах;

2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності;

3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.06.2021 по справі № 328/1620/17, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.

Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, за заявою позивача їй з 26.12.2006 вже було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсію було призначено з 26.12.2006 у розмірі 389 грн 58 коп, з 01.01.2007 у розмірі 403 грн 58 коп, згідно протоколів від 09.01.2007 та 18.01.2007.

Після чого, виплата пенсії за вислугу років згідно Закону № 1788-XII була призупинена, у зв`язку із працевлаштуванням.

Тобто, до призначення позивачу пенсії за віком їй призначалася пенсія за вислугу років, що позбавляє позивача права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 27.11.2018 у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) та від 11.07.2019 у справі № 350/294/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплати судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію та виплатити грошову допомогу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії за віком ОСОБА_1 без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки з 14.11.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області(69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Сацький Р.В.