Справа № 340/4688/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 340/4688/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

секретар судового засідання Соловей Л.О.

за участі представника позивача Харченка К.І. (в режимі відеоконференцзв`язку)

представника відповідача Данілова С.О. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 р. (суддя Казанчук Г.П.) в справі № 340/4688/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЕЗ Градолія» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЕЗ Градолія» звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 15.07.2021 р. № 03 в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 4 996 607,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 1 249 151,75 грн., № 03 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 14 340 933,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 3 585 233,75 грн., від 20.04.2021 р. № 3 в частині зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636 479,00 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 15.07.2021 року №03, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 15.07.2021 року №03, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення, складене від 20.04.2021 року, №3 в частині завищення від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636 778,93 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неправильного та неповного дослідження доказів, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що позивачем допущено порушення вимог п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, адже нульова ставка податку на додану вартість застосовується лише по операціях з вивезення товару за межі території України, якщо таке вивезення підтверджене відповідною митною декларацією. В цьому випадку по операції з поставки олії соняшникової на адресу компанії Plikabel Limited на підставі акту приймання-передачі товару від 31.12.2020 р. відсутній факт вивезення товару за межі митної території України, оскільки право власності на товар повернулось позивачу у січні 2021 р. Тому позивачу необхідно було в грудні 2020 року нарахувати податкові зобов`язання за ставкою 20% на вартість поставленої згідно з актом приймання-передачі від 31.12.2020 р. олії соняшникової у кількості 2560,00 т та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, а внаслідок повернення права власності на продукцію у січні 2021 року скласти та зареєструвати в ЄРПН розрахунок коригування до податкової накладної на зменшення податкових зобов`язань, після чого в березні-квітні 2021 року скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні по операції з експорту олії в кількості 3040,914 т за ставкою 0%.

Стосовно операцій з придбання позивачем за договором комісії насіння соняшника апелянт вказує, що з урахуванням даних податкової звітності, податкових накладних по ланцюгу постачання від СГ-контрагента до ТОВ «Агро-Хвиля» та в подальшому по договору комісії до позивача встановлена відсутність фактичної можливості постачання ТОВ «Маслоресурсмиколаїв» насіння соняшника внаслідок відсутності необхідних умов для його виробництва. Тобто задекларовані позивачем господарські операції із придбання по договору комісії насіння соняшника в кількості 352,52 га на суму 6 495 419,34 грн., в тому числі податок на додану вартість 1 082 569,89 грн., у ТОВ «Агро-Хвиля» не відбулись в дійсності, тому оформлені первинні документи не опосередковуються реальним рухом активів по ланцюгу постачання.

Крім того, позивачем не надано до перевірки в повному обсязі документи, що підтверджують правомірність задекларованого показника у рядку 16.1 (колонка Б) декларації за грудень 2020 року в сумі 875 174,00 грн., тому зроблено висновок про завищення податкового кредиту за грудень 2020 року на цю суму. Судом першої інстанції не враховано, що позивачем до перевірки не надано первинні документи, регістри синтетичного та аналітичного обліку, що стосуються фінансово-господарських операцій, які вплинули на формування податкових зобов`язань та податкового кредиту (за виключенням взаємовідносин з ТОВ «Світоіл»).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу № 184-п від 12.02.2020 р. ГУ ДПС у Кіровоградській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, за результатами якої 18.03.2021 р. складено акт № 716/11-28-07-03/40200759.

Згідно з висновками акту перевіркою встановлені такі порушення:

- вимог п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1. п. 192.1. ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємної різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту за грудень 2020 року та, відповідно, завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2020 року на суму 5 000 000 ,00 грн;

- вимог п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду, на суму 639 872,00 грн.;

- вимог п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижена сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2020 року в сумі 14 344 326,00 грн.

ГУ ДПС у Кіровоградській області на підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2021 року та з урахуванням рішення Державної податкової служби України від 12.07.2021 р. вих. № 15866/6/99-00-06-01-03-06 про результати розгляду скарги:

- від 15.07.2021 року №03 (форма ''Р''), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 14 344 326 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 3 586 082 грн.;

- від 15.07.2021 року №03 (форма ''В1''), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за грудень на 5 000 000 грн. та нараховано штрафні фінансові санкції в розмірі 1 250 000 грн.;

- від 20 квітня 2021 року №3 (форма ''В4''), у частині, що оскаржується, а саме в частині зменшення розміру від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 636 778,93 грн.

Стосовно питання заниження суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2020 року в сумі 18 023 361,02 грн. по взаємовідносинам з компанією PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) суд першої інстанції вказав таке.

Позивачем укладено контракт з PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) № SFO/OEP/2020-07 від 30.12.2020 р., предметом якого є олія соняшникова нерафінована невиморожена 1 гатунку (суміш пресової з екстракційною) із соняшнику врожаю 2020 року в кількості 2560 тон.

Згідно з актом прийму-передачі до контракту № SFO/OEP/2020-07 від 31.12.2020 року продавець передав, а покупець прийняв товар у кількості 2560 тон на суму 3 178 200 доларів США.

Суд першої інстанції вважав помилковою позицію відповідача, що датою виникнення зобов`язань з податку на додану вартість з поставки олії соняшникової на користь PLIKABEL LIMITED (ОАЕ) є 31.12.2020 (дата відвантаження), адже позивач є зареєстрованим суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності з 29.09.2016 року по 02.01.2022 року, що підтверджується витягом із реєстру осіб, які здійснюються операції з товарами, обліковий номер UA9.

Пунктом 1 вказаного договору визначено, що придбання товару відбувається з метою його наступного вивезення за межі митного кордону України, згідно з умовами вказаного контракту з компанією PLIKABEL LIMITED поставка товару повинна здійснюватись у період з 31.12.2020 по 05.01.2021.

Актом прийому-передачі товару від 31.12.2020 позивач передав олію соняшникову, яка у бухгалтерському обліку проведена такими проводками: ДТ 3621 Кт 7012 на суму 3 187 200 (сума у валюті обліку становила 90 116 805,12 грн.), що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями до вказаних рахунках.

Не зважаючи на це, відповідач сформував висновок про те, що позивач у грудні 2020 року провів реалізацію олії по контракту від 30.12.2020 на загальну суму 90 116 805,12 грн.

У зв`язку з тим, що за умовами договору від 30.12.2020 року доставка відбувається за правилами Інкотермс в редакції 2010 р. на умовах EXW Франко-склад ТОВ "ОЕЗ Градолія", відповідач зробив висновок про те, що позивач не сформував податкові зобов`язання за грудень 2020 року в сумі 18 023 361 грн. (90 116 805,12 грн. х 20%) по реалізації олії соняшникової нерафінованої в повному обсязі.

Проте, товар не був вивезений за межі товариства, а був переміщений на картку обліку контрагента PLIKABEL LIMITED (ОАЕ), а в бухгалтерському обліку був переведений з Кт26 Дт 023 для зберігання на позабалансовий рахунок.

Суд першої інстанції вважав, що подальше коригування зовнішньоекономічного договору жодним чином не може вплинути на зміст господарської операція, яка мала місце 31.12.2020 року, не може впливати на порядок формування податкового зобов`язання у грудні 2020 року, оскільки у грудні 2020 року позивач не мав обов`язку на включення до податкового зобов`язання суму ПДВ за контрактом від 30.12.2020 року, а предметом перевірки було дотримання позивачем законодавства під час формування від`ємного значення ПДВ на суму більше 100 000 грн. у грудні 2020 року, тобто лише одного податкового періоду - грудень 2020.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що посилання в акті перевірки на угоду від 01.01.2021 про розірвання контракту з 02.01.2021 є необґрунтованим, адже ця угода підписана директором позивача без відповідних повноважень.

07 січня 2021 року між компанією PLIKABEL LIMITED та позивачем укладено додаткову угоду до контракту, згідно з якою сторони визнали, що додаткова угода від 01.01.2021 про розірвання контракту та акти повернення від 01.01.2021 та від 05.01.2021, що складені до неї, вважаються недійсними, контракт визнано нерозірваним, а товар - таким, що не повертався продавцю, а отже був та залишається власністю компанії PLIKABEL LIMITED.

Вказана додаткова угода до контракту регулює відносини між позивачем та компанією PLIKABEL LIMITED до дати її підписання, а саме з 01.01.2021 з огляду на ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Рішенням № 13-01-2021 єдиного учасника позивача від 13.01.2021 р. уповноважено директора позивача укласти із компанією PLIKABEL LIMITED додаткову угоду до контракту, якою збільшити кількість товару до 3000 (три тисячі) метричних тонн +/- 2 %, встановити ціну 1620 дол. США за 1 тонну, змінити період поставки на такий: "з 15 березня 2021 року по №0 квітня 2021 року", змінити вид поставки на DАР Миколаїв, термінал ТОВ "Евері", вул. Громадянська, 117, м. Миколаїв, Україна.

Додатковою угодою № 1 від 14.01.2021 до контракту сторони внесли вказані вище зміни щодо умов поставки товару, зокрема: збільшили обсяг товару, який має бути поставлено, що у свою чергу призвело до збільшення строку поставки (з 15.03.2021 до 30.04.2021); змінили базис поставки відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 з ЕХW на DАР (Миколаїв, термінал ТОВ "Евері"), що у свою чергу призвело до зміни (збільшення ціни товару); внаслідок зміни базису поставки з ЕХW на DАР змінили формулювання щодо моменту поставки товару, яким вважатиметься дата, що вказується в графі «дата зливу» в реєстрі терміналу; домовились, що з огляду на зміну базису поставки відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 за контрактом станом на дату укладання даної додаткової угоди товар вважається таким, що не поставлений покупцю, а буде поставлений відповідно до дати зливу на терміналі ТОВ "Евері".

Суд першої інстанції вказав, що оскільки при вивезенні товарів за межі митної території в режимі експорту повинна застосовуватись нульова ставка ПДВ, при цьому датою виникнення податкового зобов`язання з ПДВ при експорті товарів є дата оформлення митної декларації, тобто дата завершення процедури митного оформлення, тому відсутні порушення податкового законодавства стосовно формування податкового зобов`язання за грудень 2020 рік, при цьому правомірність дій позивача після внесення змін стосовно договору від 30.12.2020 року, які відбувались вже у січні 2020 року, знаходяться поза межами періоду перевірки (01.12.2020 - 31.12.2020).

Враховуючи положення пункту 187.1 статті 187 ПК України та підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 ПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку позивача порушень пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК України.

Стосовно висновків контролюючого органу про завищення податкового кредиту на суму 1 082 570 грн. в грудні 2020 року, з огляду на не підтвердження реальності операцій з ТОВ «Градолія Фудс» та ТОВ «Агро Хвиля» первинним та іншими документами, суд першої інстанції зазначив наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Градолiя Фудс» (далі - кoмicioнep) укладений договір комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 р., за умовами якого комісіонер зобов`язується від свого імені та за рахунок позивача укласти договір/договори поставки щодо придбання товару (насіння соняшника) за умови, що постачальниками такого товару будуть сільськогосподарські підприємства - виробники товару та/або підприємства, які безпосередньо придбали товар у сільськогосподарських пiдприємств - виробникiв товару.

На підставі вищезазначеного договору комісії комісіонером надано позивачу звіти на поставку насіння соняшника врожаю 2020 року від постачальників, у тому числі від ТОВ «Агро Хвиля», за якими комісіонер придбав у інших суб`єктів господарювання в інтересах позивача насіння соняшника у кількості 478,58 тон на загальну суму 8 848 363,24 грн., у тому числі ПДВ 1 474 727,27 грн. Факт оплати винагороди комісіонера та компенсації вартості придбаного насіння соняшника у кількості 478,58 тон підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за грудень 2020 року по договору комісії.

Факт надання позивачу послуг комісіонером підтверджується актом приймання-передачі послуг комісіонера № 396 від 31.12.2020.

Суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження належними та допустимими доказами реальності господарської операції за договором комісії.

На підтвердження реального виконання договору комісії позивачем надано докази придбання у ТОВ «Агро Хвиля» насіння соняшника, а саме договір поставки товару, товаро-транспортні документи, акти перерахунку ціни по якості та податкові накладні, складені ТОВ «Агро Хвиля» для ТОВ «Градолія Фудз».

За результатом виконання договору комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 ТОВ «Градолiя Фудс» складені податкові накладні від 07.12.2020 №7, від 08.12.2020 №8, від 09.12.2020 №9, від 10.12.2020 №10, від 16.12.2020 №14, від 17.12.2020 №15, у тому числі за господарськими операціями з ТОВ «Агро Хвиля», на суму 6 495 419,34 грн., у т.ч. ПДВ 1 082 569,89 грн.

На підставі вказаних документів позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2020 року віднесено суму 1 082 570 грн., що відображено у додатку 5 до податкової декларації за грудень 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав необґрунтованими висновки відповідача стосовно порушень податкового законодавства при формуванні податкового кредиту в сумі 1 082 569,89 грн.

Стосовно висновків відповідача про завищення податкового кредиту на суму 875 174 грн. в грудні 2020 року через не надання усіх первинних та інших документів, на підставі яких сформована сума у рядку 16.1 податкової декларації з ПДВ за грудень, суд першої інстанції зазначив, що оскільки перевірка відповідності рядка 16.1 декларації за грудень 2020 року має перевірятися лише на підставі податкової звітності попереднього податкового періоду (листопад 2020), яка наявна у розпорядженні відповідача, тому висновки контролюючого органу про не підтвердження показників рядка 16.1 є помилковими, з огляду на те, що цей показник був перенесений із рядка 21 податкової декларації за листопад 2020 року, відповідач у межах перевірки має право перевіряти лише показники податкової звітності за грудень 2020 року, а перевірка відповідності сформованого у листопаді 2020 року показника рядка 21 знаходиться поза межами вказаної перевірки.

Приведені обставини стали підставою для задоволення позову.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом ГУ ДПС від 12.02.2021 р. № 184-п призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ОЕЗ Градолія» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість.

ГУ ДПС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ОЕЗ Градолія» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №716/11-28-07-03/40200759 від 18.03.2021 р.

За висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

- п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 5 000 000 грн.;

- п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 , п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного пріоду, на суму 639 872,00 грн.;

- п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 , п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 194.1 ст. 194, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість до сплати на суму 14 344 326 грн.

Контролюючим органом на підставі приведених висновків акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення:

від 15.07.2021 р. № 03 про зменшення суми бюджетного вішкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, по податковій декларації за грудень 2020 року на 5 000 000,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 1 250 000,00 грн. (позивачем оскаржується в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 4 996 607,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 1 249 151,75 грн.);

від 15.07.2021 р. № 03 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 17 930 408,00 грн., в тому числі за основним платежем 14 344 326,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3 586 082,00 грн. (оскаржується позивачем в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 14 340 933,00 грн. та нарахування штрафних санкцій в сумі 3 585 233,75 грн.);

від 20.04.2021 р. № 3 про зменшення розміру від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, по податковій декларації за грудень 2020 р. на суму 639 872 грн. (оскаржується позивачем в частині суми 636 479,00 грн.).

Підставою збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зменшення розміру від`ємного значення та суми бюджетного відшкодування є наступні висновки контролюючого органу:

1) під час подання податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2020 року позивачем допущено порушення стосовно формування суми податкового зобов`язання та порушення при формуванні суми податкового кредиту щодо застосування нульової ставки податку на додану вартість;

2) завищення податкового кредиту на суму 1 082 570 грн. в грудні 2020 року через не підтвердження реальності операцій з ТОВ «Градолія Фудс» та ТОВ «Агро Хвиля» первинним та іншими документами;

3) завищення податкового кредиту на суму 875 174 грн. в грудні 2020 року через не надання усіх первинних та інших документів, на підставі яких сформована сума у рядку 16.1 податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2020 року.

Стосовно застосування нульової ставки податку на додану вартість суд зазначає наступне.

За висновком контролюючого органу позивачем занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2020 року в сумі 18 023 361,02 грн. по взаємовідносинам з компанією Plikabel Limited (ОАЕ).

Судом встановлено, що ТОВ «ОЕЗ Градолія» з Plikabel Limited (ОАЕ) укладено зовнішньоекономічний контракт № SFO/OEP/2020-07 від 30.12.2020 р. (а.с. 118-124 т.1), предметом якого є поставка олії соняшникової нерафінованої невимороженої 1 гатунку (суміш пресової з екстракційною) із соняшнику врожаю 2020 року в кількості 2560 т, умова поставки - EXW Франко-склад ТОВ «ОЕЗ Градолія» згідно з Інкотермс 2010.

На виконання контракту сторонами складено акт прийому-передачі від 31.12.2020 р. (а.с. 125 т.1), за яким продавець передав, а покупець прийняв товар у кількості 2560 т на суму 3 178 200 доларів США (сума у валюті обліку становила 90 116 805,12 грн.), що підтверджено оборотно-сальдовими відомостями (а.с. 61-73 т.7).

Разом з тим, товар фактично не вивезений за межі митного кордону України, фактично не відвантажено позивачем покупцю.

В бухгалтерському обліку товар переміщений на картку обліку контрагента Plikabel Limited (ОАЕ), переведений з Кт26 Дт 023 для зберігання на позабалансовий рахунок.

В подальшому директором позивача підписано угоду від 01.01.2021 р. про розірвання контракту з 02.01.2021 р.

Єдиним учасником ТОВ «ОЕЗ Градолія» від 06.01.2021 р. прийнято рішення № 06-01-2021 про непогодження угоди від 01.01.2021 р. про розірвання контракту та актів повернення від 01.01.2021 р. та від 05.01.2021 р. до неї, оскільки такі документи підписані директором позивача без отримання попередньої згоди єдиного учасника (загальних зборів учасників) позивача, та визнано такими, що вчинені без необхідного обсягу повноважень, а отже є недійсними в силу законодавства, і тому не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Також вказаним рішенням уповноважено директора позивача укласти з компанією Plikabel Limited (ОАЕ) додаткову угоду до контракту про визнання сторонами недійсності вказаних документів.

Між компанією Plikabel Limited (ОАЕ) та ТОВ «ОЕЗ Градолія» 07.01.2021 р. укладено додаткову угоду до контракту, згідно з якою сторони визнали, що додаткова угода від 01.01.2021 р. про розірвання контракту та акти повернення від 01.01.2021 р. та від 05.01.2021 р., що складені до неї, вважаються недійсними, контракт визнано нерозірваним, а товар таким, що не повертався продавцю, а отже був та залишається власністю компанії Plikabel Limited (ОАЕ).

На підставі рішення № 13-01-2021 єдиного учасника позивача від 13.01.2021 р., яким уповноважено директора позивача укласти із компанією Plikabel Limited (ОАЕ) додаткову угоду до контракту, якою збільшити кількість товару до 3000 метричних тонн +/- 2 %, встановити ціну 1620 дол. США за 1 т, змінити період поставки на період з 15 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року, змінити вид поставки на DАР Миколаїв, термінал ТОВ «Евері», вул. Громадянська, 117, м. Миколаїв, Україна, позивачем укладена додаткова угода № 1 від 14.01.2021 р. до контракту, відповідно до якої збільшено обсяг товару, який має бути поставлено, що призвело до збільшення строку поставки (з 15.03.2021 р. по 30.04.2021 р.); змінено базис поставки відповідно до правил Інкотермс 2010 з ЕХW на DАР (Миколаїв, термінал ТОВ «Евері»), що призвело до зміни (збільшення) ціни товару; внаслідок зміни умов поставки з ЕХW на DАР змінено формулювання щодо моменту поставки товару, яким вважатиметься дата, що вказується в графі «дата зливу» в реєстрі терміналу прийнятого товару; товар вважається таким, що не поставлений покупцю, а буде поставлений відповідно до дати зливу на терміналі ТОВ «Евері».

За позицією контролюючого органу позивач, реалізувавши товар 31.12.2020 р., але на оформивши митну декларацію в режимі «Експорт», мав скласти податкову накладну та нарахувати податкове зобов`язання з податку на додану вартість за ставкою 20%.

Тобто дослідженню підлягає питання оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товару.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари (підпункт 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

За змістом пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Місцем постачання товарів у розумінні пункту 186.1 статті 186 Податкового кодексу України є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів не пов`язується з переходом права власності, натомість у разі експорту товарів подією, з якою пов`язується виникнення податкових зобов`язань, є дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України.

За позицією контролюючого органу, у позивача, яким складено акт приймання-передачі товару, проте не оформлено експортну митну декларацію, виникли податкові зобов`язання з податку на додану вартість за першою подією, встановленою абзацом б) пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, - дата відвантаження товарів.

При цьому, контролюючий орган вважає, що оскільки позивач не оформив експортну митну декларацію, тому ставка податку на додану вартість має складати 20%, а датою відвантаження є дата оформлення акту приймання-передачі товару.

Суд не може визнати обгрунтованою таку позицію контролюючого органу.

По-перше, пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу чітко визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів, або дата відвантаження товару, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України.

Контролюючий орган такою першою подією, як зазначено вище, вважає дату відвантаження товару, яким, в свою чергу, вважає дату складання акту приймання-передачі товару.

Разом з тим, судом встановлено, що 31.12.2020 р. позивачем фактично товар на адресу покупця не відвантажено, а тільки складено відповідний акт, експортна митна декларація, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, не оформлялась, тому відсутні підстави вважати, що настала перша подія, за якою у позивача виникли податкові зобов`язання з податку на додану вартість, саме в контексті правовідносин із постачання товару за імпортним контрактом з компанією Plikabel Limited (ОАЕ).

Відповідно до пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків <…>

Приписами підпункту 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України встановлено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України:

а) у митному режимі експорту;

б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України;

в) у митному режимі безмитної торгівлі;

г) у митному режимі вільної митної зони.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Враховуючи, що відвантаження товару на адресу Plikabel Limited (ОАЕ) 31.12.2020 р. не відбулось, товар, який мав бути поставлений, обліковується в бухгалтерському обліку позивача на позабалансовому рахунку, відсутні підстави вважати, що у позивача у грудні 2020 року виникли податкові зобов`язання з податку на додану вартість за цією господарською операцію із застосуванням ставки податку 20%.

При цьому є цілком правильним зазначення судом першої інстанції, що подальше коригування зовнішньоекономічного договору жодним чином не може вплинути на зміст господарської операції, яка повинна була відбутися у грудні 2020 року, як й не може впливати на порядок формування податкового зобов`язання у грудні 2020 року, позаяк подальше коригування контракту відбулось у січні 2021 року, тобто в іншому податковому періоді, який не був предметом податкової перевірки, правові наслідки якої є предметом спору в цій справі.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що сформовані в акті перевірки висновки про порушення позивачем пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, що, на думку контролюючого органу, призвело до заниження податкового зобов`язання та, як наслідок, до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, є необґрунтованими.

Щодо висновку контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 1 082 570 грн. в грудні 2020 року через не підтвердження реальності операцій з ТОВ «Градолія Фудс» та ТОВ «Агро Хвиля» первинним та іншими документами суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ «ОЕЗ Градолія» та ТОВ «Градолiя Фудс» як комісіонером укладено договір комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 р. (а.с. 159-171 т.1), за умовами якого комісіонер зобов`язується від свого імені та за рахунок позивача укласти договір/договори поставки щодо придбання товару (насіння соняшника) за умови, що постачальниками такого товару будуть сільськогосподарські підприємства - виробники товару та/або підприємства, які безпосередньо придбали товар у сільськогосподарських пiдприємств - виробникiв товару.

На виконання договору комісії комісіонером надано позивачу звіти на поставку насіння соняшника врожаю 2020 року від постачальників, у тому числі від ТОВ «Агро Хвиля» (а.с. 172-177 т.1), за змістом яких комісіонер придбав у інших суб`єктів господарювання в інтересах позивача насіння соняшника у кількості 478,58 тон на загальну суму 8 848 363,24 грн., в тому числі податок на додану вартість 1 474 727,27 грн.

Факт оплати винагороди комісіонера та компенсації вартості придбаного насіння соняшника у кількості 478,58 тон підтверджується оборотно-сальдовими відомостями ТОВ «ОЕЗ Градолія» по рахунку 631 за грудень 2020 року по договору комісії (а.с. 178-195 т.1).

Факт надання позивачу послуг комісіонером підтверджується актом приймання-передачі послуг комісіонера № 396 від 31.12.2020 р. (а.с. 196-197 т.1).

Крім того, позивачем підтверджується придбання у ТОВ «Агро Хвиля» насіння соняшника належним чином оформленими первинними документами: договором поставки товару, товаро-транспортними документами, актами перерахунку ціни по якості, податковими накладними, складеними ТОВ «Агро хвиля» для ТОВ «Градолія Фудз» (а.с. 199-250 т.1).

За результатом виконання договору комісії за №GF/2020/S-01 від 25.09.2020 ТОВ «Градолiя Фудс» складені податкові накладні від 07.12.2020 №7, від 08.12.2020 №8, від 09.12.2020 №9, від 10.12.2020 №10, від 16.12.2020 №14, від 17.12.2020 №15 за господарськими операціями з ТОВ «Агро Хвиля» на суму 6 495 419,34 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 082 569,89 грн. (а.с. 1-15 т.2).

Позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2020 року віднесено суму податку на додану вартість 1 082 570,00 грн., що відображено у додатку 5 до податкової декларації за грудень 2020 року.

Підставою збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в контексті саме цих правовідносин є висновок контролюючого органу про неможливість реалізації ТОВ «Агро Хвиля» насіння соняшника через відсутність доказів про вирощений врожай насіння у 2020 році, а також недоведеність здійснення господарської операції по ланцюгу постачання.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначається статтею 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 цього кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

За положеннями пункту 198.6 статті 198 кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначається порядок складання та реєстрації податкової накладної.

Суд зауважує, що позивачем сформовано податковий кредит на підстави виданих саме комісіонером ТОВ «Градолія Фудз» податкових накладних.

Видача позивачу належним чином оформлених податкових накладних комісіонером не є спірним питанням. Також не є спірним питанням факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В цьому випадку суми податку на додану вартість, яки підлягали сплаті у зв`язку з придбанням товару, підтверджені податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV) первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Первинні документи, якими позивач підтверджує фактичне здійснення спірних господарських операцій, повністю відтворюють зміст господарських операцій, містять інформацію щодо фактично здійснених господарських операцій. Зокрема, наявні в матеріалах справи первинні документи підтверджують фактичне отримання позивачем послуг за договором комісії та власне товару, оприбуткування товару в бухгалтерському обліку та використання у власній господарській діяльності.

За таких обставин суд визнає необґрунтованими доводи контролюючого органу про недоведеність фактичного здійснення спірних господарських операцій.

Доводи апелянта про нереальність господарських операцій та неможливість постачання товару по ланцюгу ґрунтуються, зокрема, на податковій інформації, отриманій за результатами аналізу баз даних контролюючого органу, проте така інформація не є належним доказом податкового правопорушення добросовісного платника податків.

Так, статтею 83 Податкового кодексу України встановлений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, в якому міститься і податкова інформація (підпункт 83.1.2 пункту 83.1 статті 83).

Згідно з підпунктом 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків. За результатами зустрічних звірок складається довідка, що надається суб`єкту господарювання у десятиденний строк.

Судом встановлено, що у ході перевірки позивача контролюючим органом зустрічні звірки з ТОВ «Градолія Фудз» та ТОВ «Агро Хвиля» з питань підтвердження отриманих від ТОВ «ОЕЗ Градолія» відомостей щодо господарських відносин між ними не проводилися, а відповідачем використана податкова інформація щодо контрагентів постачальників ТОВ «Агро Хвиля», наявна в базах даних інформаційних систем ДФС (ДПС), на підставі якої зроблено висновки про відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності доказів про вирощений врожай насіння у 2020 році.

Оскільки зустрічні звірки з безпосередніми постачальникими позивача не проводились, тому така інформація не може бути підставою для висновку щодо відсутності факту здійснення поставки товару. Такі висновки є лише припущенням контролюючого органу.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах, відносно контрагентів позивача по ланцюгу постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, не є належним доказом в розумінні процесуального закону і сама по собі не породжує правових наслідків для платника податків, застосувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 15.05.2018 року у справі №810/4391/16.

Щодо питання завищення податкового кредиту на суму 875 174 грн. в грудні 2020 року через не надання усіх первинних та інших документів, на підставі яких сформована сума у рядку 16.1 податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2020 року, суд зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючий орган вказав про не підтвердження показника у рядку 16.1 (колонка Б) за грудень 2020 року внаслідок порушення п. 85.2 ст. 85 ПК України, а саме ТОВ «ОЕЗ Градолія» не надано в ході перевірки в повному обсязі документи, що підтверджують правомірність задекларованого товариством показника в сумі 875 174 грн.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом встановлено, що відповідачем надіслано запит платнику податку 18.02.2021 р. (а.с. 40 т.4), у якому зазначено, що з липня 2020 по листопад 2020 року у рядку 21 декларації з ПДВ декларувались показники, які переносились до рядка 16.1 декларацій наступних звітних періодів, а тому у зв`язку із необхідністю перевірки правомірності формування цих показників витребував у позивача всі документи за період з липня 2020 по листопад 2020 року.

Позивачем запит отримано 18.02.2021 р. о 12:15, строк надання документів встановлено до 14:00 19.02.2021 р. та надано відповідь вiд 19.02.2021 р. (а.с. 41 т.4), якою надано документи виключно щодо від`ємного значення попереднього звітного періоду, а саме за листопад 2020 року.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 р. №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 р. за № 159/28289 (далі Порядок №21).

Згідно з пунктом 5 підрозділу 4 Розділу II «Податковий кредит» Порядку №21 у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.

Тобто, значення рядку 16.1 декларації за грудень 2020 року переноситься із рядка 21 податкової декларації за листопад 2020 року, отже не обраховується знову на підставі первинних документів, а лише переноситься із податкової звітності попереднього періоду, відповідно, правомірність показника рядку 16.1 декларації з ПДВ за грудень не може перевірятись на підставі первинних документів під час позапланової перевірки за грудень 2020 року, з огляду на те, що в такому випадку здійснюється арифметична перевірка відповідності суми у рядку 16.1 податкової декларації за грудень шляхом співставлення суми у рядку 21 податкової декларації за листопад, а правомірність формування показника рядка 21 податкової декларації за листопад 2020 року може бути перевірена лише при проведенні перевірки за листопад 2020 року, а не при перевірці іншого податкового періоду - грудня 2020 року.

Враховуючи, що в спірному випадку контролюючим органом проводилась документальна позапланова перевірка виключно щодо законності декларування за грудень 2020 року від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку № 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, суд визнає правильним висновок суду першої інстанції, що витребування та перевірка додаткових документів за період з липня 2020 по жовтень 2020 року за запитом відповідача від 18.02.2021 р. знаходиться поза межами предмету призначеної наказом ГУ ДПС від 12.02.2021 р. № 184-п перевірки.

Висновок контролюючого органу, що «надані позивачем до перевірки не дають змоги в повному обсязі дослідити питання правомірності формування у листопаді 2020 році показника рядка 21 декларації в сумі 875174 грн., який перенесено до рядка 16.1 декларації за грудень 2020 року», є необґрунтованим, адже в межах перевірки контролюючий орган має право перевіряти лише показники податкової звітності за грудень 2020 року, а перевірка відповідності сформованого у листопаді 2020 року показника рядка 21 знаходиться поза межами вказаної перевірки.

Відповідно, висновки контролюючого органу про не підтвердження показників рядка 16.1 є неправильними, з огляду на те, що цей показник був перенесений із рядка 21 податкової декларації за листопад 2020 року.

Приведені обставини вказують на необґрунтованість висновку відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 875 174,00 грн. за грудень 2020 року

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 р. в справі № 340/4688/21 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 р. в справі № 340/4688/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЕЗ Градолія» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 24.10.2022 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.10.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко