Справа № 300/981/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/981/22 пров. № А/857/9820/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

суддя (судді) в суді першої інстанції Матуляк Я.П.,

справу розглянуто в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.04.2021 за № Ф-002508/0712, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.04.2021 за № 002511/0712.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваного рішення.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги, що перевірка проводилась не за місцем здійснення підприємницької діяльності позивача, а в приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області. Тому вважає, що контролюючим органом було порушено норми ПК України, які вплинули на реалізацію ним, як платником податків своїх прав, зокрема з надання необхідних для перевірки документів. Зазначає, що акт від 30.03.2021 №1624/09-19-07-12/ НОМЕР_1 складений за результатами документальної виїзної перевірки в порушення вимог абзацу другого п. 86.3 ст. 86 ПК України, оскільки не підписаний посадовою особою головним державним ревізором інспектором відділу перевірок податкових агентів управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Клим Лідією Романівною, яка проводила перевірку.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо її доводів та просив залишити рішення суду без змін.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно у період з 05.05.2011 по 27.06.2019 здійснював господарську діяльність як фізична особа-підприємець.

Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 17.12.2020 №1686 призначено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплата податків та зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), первинних документів, використовуються в податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.01.2017 по 27.06.2019 та сплати єдиного соціального внеску за період з 06.05.2011 по 27.06.2019.

Копія зазначеного наказу та направлення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області вiд 17.12.2020 за №594 та №597 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки пред`явлена ОСОБА_1 17.12.2020 в 14:40 год., що підтверджується його пiдписами (а.с.63-65).

На вимоги щодо проведення інвентаризації, про надання пояснень та документального підтвердження 17.12.20220 ОСОБА_1 письмово повідомив ГУ ДПС в Івано-Франківській області про те, що первинні документи, що стосуються його господарської дiяльностi, втрачені під час пожежі і просив надати йому термiн на їх вiдновлення (а.с.67-70).

Згідно наказу вiд 18.12.2020 за №1700 відповідачем призупинено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 до дати відновлення та надання документів до перевірки, в межах строкiв, визначених п.п.44.5 п.44 ст.44 Податкового кодексу України (а.с.74, 75).

Враховуючи те, що у строки встановлені п.п.44.5 п.44 ст.44 Податкового кодексу України до ГУ ДПС в Івано-Франківській області від платника податків фізичної особи ОСОБА_2 не надходила iнформацiя про відновлення втрачених документів, то з 18 березня 2021 року поновлено термiн проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (а.с.76-79).

Перевіркою встановлено порушення: п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині не ведення книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся; п.44.1, п.44.3, п.176.1. ст.176, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині не ведення книги обліку доходів і витрат за період, що перевірявся; п.164.3. ст. 164, п.177.4, п. 177.5 ст.177 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 776546,45 грн, в тому числi за 2017 рік 610109,31 грн, за 2018 рік 137388,59 грн, за 2019 рік 29048,56 грн; п.п.164.2.9. п.164.2. ст.164, п.п. 170.2.2 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування у 2019 році в розмірі 12825,0 грн; п.п.164.2.9. п.164.2. ст.164, п.п. 170.2.2 п.170.2 ст.170, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з військового збору у 2019 році в розмірі 1068,75 грн; ч.4 ст. 4, ч.2 ч.5 ст. 7, ч.6 ст. 8, ч.3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу в розмірі 640045,91 грн, в тому числі за 2015 - 64206,15 грн, за 2016 155 345,57 грн, за 2017 - 155291,80 грн, за 2018 - 217036,01 грн, за 2019 48166,38 грн; п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, п. 185.1. ст. 185 п. 187.1 ст.187, п.198.1 п.198.2, п.198.3, п. 198.6. ст. 198, п. 200.1, п.200.2 ст.200, Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 823719 грн, в тому числі за 2017 644748 грн, за 2018 145 342 грн, за 2019 33629 грн; п.120-1.2 ст.120-1, п.201.1, п.201.10, п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого не зареєстровано в єдиному реєстрі податкових накладних за період з 01.01.2017 по 27.06.2019 податкові накладнi на загальну суму ПДВ 23892 грн, в тому числі за грудень 2017 року 19169 грн, та за грудень 2019 року - 4723 грн; пп.164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п.1.3, п.п.1.4, п.16 прим. 1 підрозділу 10 Роздiлу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та неперераховано до бюджету військового збору з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності в сумі 64712,20 грн, в тому числі за 2017 рік - 50842,44 грн, за 2018 рік 11449,05 грн, за 2019 рік - 2420,71 грн; п.44.1, п.44.3, п.44.6 ст.44 Податкового Кодексу України в частині незабезпечення зберігання первинних документів у повному обсязі, що пов`язані з веденням господарської діяльності, про що складено акт від 30.03.2021 за №1624/09-19-07-12/ (а.с.86-115).

Враховуючи виявлені порушення ГУ ДПС в Івано-Франківській області 27.04.2021 винесено податкові повідомлення-рішення №002513/0712, №002512/0712, №002506/0712, №002529/0712, №002505/012, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-002508/0712 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №002511/0712 від 27.04.2021.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як передбачено п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Як вірно зазначено судом, форма Книги та порядок її ведення, що ведуть фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, затверджена наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 (далі - Порядок).

Пунктами 5, 6 вказаного Порядку встановлено, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують акт оплати товарів, робіт, послуг.

Визначення поняття «первинний документ» наведено в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» тa Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України вiд 24.05.1995 №88, відповідно до яких це документ, створений у письмовій або електронній формі, який містить відомості про господарську операцію.

Як встановлено судом, в порушення вимог п.44.1, п.44.3, п.176.1. ст.176, п.177.10 ст.177 ПК України, позивачем не забезпечено зберігання книги обліку доходів та надання її для перевірки, а також первинних документів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, на підставі яких платником здiйснювалось декларування доходiв та валових витрат.

Після початку проведення перевірки позивачу надано вимогу про надання документального підтвердження, яке б вказувало на достовірність нарахування податків, зборів в період з 01.01.2017 по 27.06.2019 (а.с.66-69).

17.12.20220 ОСОБА_1 письмово повідомив ГУ ДПС в Івано-Франківській області про те, що первинні документи, які стосуються його господарської дiяльностi, втрачені під час пожежі і просив надати йому термiн на їх вiдновлення (а.с. 70).

Пунктом 44.5 статті 44 ПК України передбачено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі надання платником податків у порядку та строки, визначені абзацом першим цього підпункту, повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених статтею 200 цього Кодексу) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.

У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Судом також встановлено, що позивачем до закінчення 90 денного терміну, встановленого вищенаведеною нормою, не надано до перевірки документів, які пов`язані з господарською діяльністю. В межах цього строку позивачем також не надано жодних пояснень чи повідомлень.

Як наслідок, відповідачем правомірно поновлено термін проведення перевірки по закінченню 90 денного строку, наданого позивачу для відновлення та подання відповідних документів, тобто з 18.03.2021.

Як вірно зазначено судом, аналiз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, як вірно зазначено судом, платник податків під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких документів і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі, якщо посадова особа контролюючого органу відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі документи безпосередньо до контролюючого органу.

Як встановлено судом, платником податків не надані докази того, що ним вчинялись будь-які дії, передбачені Податковим кодексом України, щодо надання (надіслання) ним первинних документів до контролюючого органу, які не були враховані під час проведення перевірки.

Судом також враховано, що позивачем не надано доказів протиправних дій посадових осіб контролюючого органу при проведенні перевірки (неврахуванні наданих документів) чи складанні акта про ненадання первинних документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що у разі, якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року №808/9397/13-а.

Оскільки позивач жодних документів для проведення перевірки не надав, то вірним є висновок суду, що у працівників податкового органу були підстави для проведення перевірки в приміщенні ГУ ДПС в Івано-Франківській області з використанням наявної у них податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум та визнати ці суми такими, що не підтверджені документально.

Також, як вірно зазначено судом, позивач не обґрунтував неможливості надання документів податковому органу під час проведення перевірки чи вчинення ним дій для відновлення таких документів в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Крім того, матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на спростування висновків контролюючого органу.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність винесеної податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф002508/0712, а відтак, підтверджено правомірність оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску №002511/0712.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягали до задоволення.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року у справі № 300/981/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 24.10.2022.