Справа № 460/4677/20
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
25 жовтня 2022 року м. РівнеСправа №460/4677/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 у адміністративній справі за позовом:
доУправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням від 25.11.2020, яке набрало законної сили 29.12.2020, позов задоволено повністю.

12.01.2021 за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист із строком пред`явлення до виконання до 30.12.2023.

Ухвалою від 14.02.2022 замінено боржника у виконавчому листі, виданому Рівненським окружним адміністративним судом 12.01.2021 у справі №460/4677/20, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради () його правонаступником - Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради ().

24.05.2022 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження №69083116 з примусового виконання вказаного виконавчого документа.

13.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/4677/20, яка обґрунтована тим, що на виконання судового рішення від 25.11.2020 відповідач, правонаступником якого є Департамент соціальної політики Рівненської міської ради, неодноразово переглядав (21.01.2021, 09.04.2021, 14.07.2022) на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020 рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018). Проте, всупереч правової оцінки, наданої судом в рішенні, щоразу приймав рішення про відмову у визначенні позивачу правового статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» та видачі відповідно посвідчення. З огляду на вказане, позивач вважає, що при виконанні рішення суду відповідач діяв недобросовісно, всупереч судовому рішенню та не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому такі дії відповідача є протиправними.

Заява відповідає вимогам ч. 2 ст. 383 КАС України та подана у строк, встановлений ч. 4 ст. 383 КАС України.

На виконання вимог абзацу 2 частини третьої статті 383 КАС України позивач долучив до такої заяви доказ її надсилання відповідачу 12.10.2022 засобами поштового зв`язку.

Відповідач пояснень на заяву не подав.

Підстави для повернення заяви відсутні (абз. 2 ч. 5 ст. 383 КАС України).

В силу вимог ч. 5 ст. 383 КАС України суд розглянув заяву в порядку письмового провадження.

При вирішенні заяви суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Відтак суд має з`ясувати, чи були оскаржувані дії пов`язані з виконанням судового рішення (продовжуючим правопорушенням), чи є самостійним предметом спору (новим правопорушенням).

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.11.2018 №520/11829/17 (№К/9901/51263/18) (п.34).

Суд встановив, що предметом спору у справі №460/4677/20 є дії відповідача щодо відмови в перегляді рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно із Законами України та розгляду спірних питань (протокол № 1466.2 від 28.03.2018) на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020.

Рішенням суду у справі №460/4677/20 підтверджено порушення права ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача на підставі поданих ОСОБА_1 із заявою від 07.02.2020 документів переглянути рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018) про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та прийняти відповідне рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, достеменно встановлено спосіб його виконання - прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як встановлено з листа Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради від 30.09.2022 №К-1070/1 на виконання судового рішення у справі №460/4677/20 21.01.2021 було проведено засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань (протокол №1677), на якому було переглянуто рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018). Під час засідання комісією було повторно досліджено та опрацьовано документи, додані позивачем до заяви від 07.02.2020, та, враховуючи, що документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення його до формувань Цивільної оборони для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, займану посаду та виконувану роботу, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення.

На засіданні Комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань 09.04.2021 (протокол №1691), на якому було переглянуто рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 21.01.2021 (протокол №1677) та повторно розглянуті попередньо подані позивачем документи. Керуючись п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», беручи до уваги постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №460/1481/18 та враховуючи, що наявні документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення його до формувань Цивільної оборони для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, займану посаду та виконувану роботу, рішення комісії від 21.01.2021 (протокол №1677) залишено в силі.

14.07.2022 на засіданні Комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань (протокол №105) було розглянуто рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у справі №460/4677/20 та постанову Відділу примусового виконання рішень Управління виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження №69083116. Під час засідання комісією було повторно досліджено та опрацьовано документи, додані позивачем до заяви від 07.02.2020, та ряд інших документів, а також судову практику Верховного Суду, висвітлену у постановах від 18.09.2019 у справі №569/5187/19, від 10.05.2018 у справі №279/12162/15-а, від 07.06.2018 у справі №377/797/17, від 21.08.2018 у справі №279/2285/16-а, від 21.08.2018 у справі №676/3457/17, від 27.02.2019 у справі №149/3307/16-а, від 20.02.2019 у справі №817/237/18. Однак, посилаючись на те, що документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення його до формувань Цивільної оборони для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, займану посаду та виконувану роботу, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення.

Суд підкреслює, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/4677/20 зобов`язано орган соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради переглянути рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018) та прийняти відповідне рішення з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В судовому рішенні надано правову оцінку діям органу соціального захисту населення при розгляді заяви позивача від 07.02.2020, зокрема суд дійшов таких висновків:

"...Вимогу відповідача про надання розпорядчого документа щодо залучення позивача до складу формування цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не можна визнати правомірною, оскільки чинним законодавством не передбачалось видачі такого розпорядчого документа. В такому випадку учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що були залучені до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені, не матимуть об`єктивної можливості підтвердити свою участь у складі таких формувань, що не узгоджується з встановленими Законом № 3551-XII засадами соціального захисту таких осіб, відповідно до п.9 ч.2 ст.7 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що інформація про залучення до формувань Цивільної оборони може міститися в первинних документах (наказах чи розпорядженнях про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особових рахунках, табелі обліку часу, посвідченні про відрядження, шляхових листах тощо).

Відтак, покликання відповідача на те, що позивачем не надано наказів, розпоряджень, довідок компетентних органів, які б підтверджували його участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, суд вважає необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги понад 34-річний термін часу після Чорнобильської катастрофи, що об`єктивно впливає на можливість отримання особою додаткових доказів щодо спірного питання, суд вважає, що такі істотні обставини, як участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формування Цивільної оборони, можуть бути встановлені на підставі будь-яких даних, які підтверджують наявність таких обставин (фактів), що повністю узгоджується з положеннями статті 72 КАС України. При цьому, відсутні підстави для застосування ч.2 ст.74 КАС України про те, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, оскільки в спірній ситуації законом таких засобів доказування не визначено.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_1 , звернувшись до відповідача в лютому 2020 року із заявою про перегляд та зміну рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань (протокол від 28.03.2018 № 1466.2) та встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, надав ряд письмових доказів на підтвердження своєї участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі формувань цивільної оборони і такі докази не були предметом розгляду комісії відповідача в березні 2018 року, як і не досліджувалися судом першої та апеляційної інстанції під час судового розгляду адміністративної справи №817/1025/18.

Зокрема, факт неодноразового перебування ОСОБА_1 в період 1986-1988 років у відрядженні в м. Чорнобиль підтверджується відрядними посвідченнями Спецавтобази № НОМЕР_1 (далі - САБ-21) тресту "Ровнодорстрой" (а.с.16-21), де працював позивач.

З письмового пояснення ОСОБА_2 , колишнього директора САБ-21 тресту "Ровношляхбуд" та начальника формувань Цивільної оборони, встановлено, що у САБ-21 діяла Цивільна оборона, було створено протирадіаційне укриття, організовано проводились навчання. В 1986-1988 роках формування Цивільної оборони САБ-21 приймало участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 30-кілометровій зоні, а саме у будівництві автодоріг та дезактивації покриття. При цьому були задіяні техніка, автотранспорт та людські ресурси формування Цивільної оборони САБ-21. За строком давності накази та розпорядження САБ-21 не збереглися. 21.05.2018 ліквідовано ВАТ "Рівнешляхбуд", у тому числі САБ-21. Підтвердив факт залучення до формувань Цивільної оборони ОСОБА_1 , який в 1986-1988 роках працював на автодорогах Зелений Мис - Чорнобиль і на території ЧАЕС (промплощадка) водієм першого класу у складі формування ЦО САБ-21 (а.с.44-47).

Аналогічні обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який в 1986-1988 роках займав посаду головного інженера тресту "Рівнешляхбуд" (а.с.42-43), ОСОБА_4 , який в 1986-1988 роках обіймав посаду головного інженера САБ-21 тресту "Рівнешляхбуд" (а.с.48).

Окрім цього, ОСОБА_5 у своїй заяві (письмовому поясненні) підтвердив, що він є особою з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, у формуванні Цивільної оборони Спецавтобази № 21 тресту "Рівнешляхбуд". Зазначив, що в САБ-21 він працював водієм службового автомобіля. На підприємствах тресту "Рівнешляхбуд" функціонували формування Цивільної оборони. Трест "Рівнешляхбуд" - штаб ЦО, до складу якого входили: САБ-21 (Рівне) ЦО, ШБУ-10 (Рівне) ЦО, ШБУ-55 (Сарни) ЦО, УПТК (Рівне) ЦО, ШБУ-26 (Дубно) ЦО. До складу зазначених формувань Цивільної оборони в обов`язковому порядку залучались всі працівники відповідних підприємств, зокрема, ОСОБА_1 до формування Цивільної оборони САБ-21 тресту "Рівнешляхбуд". Таке формування в 1986-1988 роках брало участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. ОСОБА_5 підтвердив участь ОСОБА_1 у виконанні зазначених робіт (а.с.49).

Судом встановлено, що Управлінням праці та соціального захисту Рівненського міськвиконкому ОСОБА_5 видано посвідчення від 26.11.2018 серія НОМЕР_2 , відповідно до якого він є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.50).

...Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що додатково надані ОСОБА_1 до заяви від 07.02.2020 письмові докази підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986-1988 роках в складі формування Цивільної оборони.

Окремо суд вважає за необхідне підкреслити непослідовність поведінки відповідача в застосування однієї й тієї ж правової норми. Адже, вказуючи на непідтвердження участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі формування Цивільної оборони Спецавтобази № 21 тресту "Ровнодорстрой", відповідач видав посвідчення в порядку п.9 ч.2 ст.7 Закону іншому працівнику Спецавтобази № 21 тресту "Ровнодорстрой", чим фактично визнав факт існування відповідного невоєнізованого формування Цивільної оборони на такому об`єкті народного господарства України в період проведення робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Більш того, Департамент соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, проаналізувавши надані ОСОБА_1 документи, у тому числі й письмові пояснення громадян, підтвердив, що такі документи є підставою для встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни", про що повідомив у листі від 20.08.2019 № 07-К-330 (а.с.35)».

Отже, рішенням суду у справі №460/4677/20 встановлено обставини, які підтверджують участь ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986-1988 роках в складі формування Цивільної оборони.

Відтак, виконуючи рішення суду у даній справі, відповідач зобов`язаний був врахувати означені обставини та надані позивачем документи при перегляді рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що при перегляді вищевказаного рішення Комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань, відповідач не врахував його правової оцінки, наданої судом у рішенні від 25.11.2020 у справі №460/4677/20.

Відтак, такі дії органу соціального захисту населення спрямовані на невиконання рішення суду 25.11.2020 у справі №460/4677/20.

Суд зауважує, що покликаючись в листі від 30.09.2022 №К-1070/1 на практику Верховного Суду в справі, в якій ОСОБА_1 не є стороною, відповідач фактично перебирає на себе функції суду апеляційної інстанції, водночас судове рішення у справі №460/4677/20 відповідач в апеляційному порядку не оскаржив, таке рішення набрало законної сили і підлягає виконанню в належний спосіб.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Водночас, висновки Верховного Суду повинні враховуватися суб`єктом владних повноважень для уникнення виникнення спору, а не його породження, чи після вирішення такого спору в судовому порядку для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 5 частини третьої статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. При цьому, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обов`язком такого боржника.

Водночас, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача при виконанні судового рішення у справі №460/4677/20, оскільки у такий спосіб суб`єкт владних повноважень сприяє тривалому порушенню права позивача на соціальний захист, яке гарантоване статтею 46 Конституції України та захищене у судовому порядку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі Класс та інші проти Німеччини, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Частиною шостою статті 383 КАС України визначено, що за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною першою статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи викладене, на виконання частини четвертої статті 249 КАС України, суд зазначає, що відповідачем при виконанні судового рішення у справі №460/4677/20 порушено положення статей 46 та 129-1 Конституції України, статей 14 та 370 КАС України.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Постановити окрему ухвалу про виявлені порушення закону, яку довести до відома суб`єкта владних повноважень Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради щодо неврахування правової оцінки, наданої судом в рішенні від 25.11.2020 у справі №460/4677/20, при перегляді рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018) на підставі поданих ОСОБА_1 із заявою від 07.02.2020 документів.

Для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню закону, зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради переглянути рішення комісії для розгляду питань, пов`язаних з встановленням статусу згідно законів України та розгляду спірних питань від 28.03.2018 (протокол № 1466.2 від 28.03.2018) про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, на підставі поданих ОСОБА_1 із заявою від 07.02.2020 документів, які з урахуванням правової оцінки, наданої судом в рішенні від 25.11.2020 у справі №460/4677/20, підтверджують участь ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986-1988 роках в складі формування Цивільної оборони.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради повідомити Рівненський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, у тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_1 для відома, а Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради - для виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 25 жовтня 2022 року.

Суддя Н.О. Дорошенко