Справа № 260/1569/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1569/22 пров. № А/857/9205/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року (суддя Микуляк П.П., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Ужгород, дата складання повного тексту 30.05.2022р.),

в адміністративній справі №260/1569/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати відомості зазначені у довідці №154 від 04.03.2020 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , а саме: «внаслідок порушення правил поводження зі зброєю та боєприпасами, що становило небезпеку для оточення та призвело до вибуху, отримав вогнепальні поранення», такими що не відповідають дійсності; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести відомості до довідки №154 від 04.03.2020 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , вказавши: «поранення отримане внаслідок терористичного акту, що призвів до заподіяння тяжких наслідків, вчинений за попередньою змовою групою осіб».

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії - залишено без руху, на підставі статті 169 КАС України, для усунення недоліків, а саме, подання заяви (клопотання) щодо поновлення строку звернення з цим позовом до суду із належним обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, та долучення доказів надсилання позовної заяви з додатками і з описом вкладення іншим учасникам справи.

До суду першої інстанції 13.05.2022 року від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом позивач вказав, що 06.11.2019 року під час виконання бойового завдання в районі проведення ООС в результаті ворожого обстрілу отримав вогнепальне поранення. Відповідно до свідоцтва про хворобу №437 від 01.04.2020 року позивач знаходився на обстеженні і лікуванні в: в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) з 06.11.2019 по 07.11.2019р., ВМКЦ ПнР з 07.11.2019 по 02.12.2019р., ВМКЦ ЗР з 02.12.2019 по 18.12.2019 і з 10.02.2020 по 01.04.2020р. Про існування довідки №154 від 04.03.2020 року позивач дізнався у вересні 2020 року. Зазначив позивач, що є інвалідом 3 групи, регулярно проходив медкомісії, тривалий час стаціонарно та амбулаторно лікувався, а тому був не в змозі звернутися з позовом до суду раніше. Крім цього, він вчиняв активні дії щодо вирішення питання в позасудовому порядку. Лише в березні 2022 року йому було надано безоплатного адвоката, який і підготовив цей позов до суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві, на підставі статей 169, 122, 123 КАС України, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду та відсутністю підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 30 травня 2022 року не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що ним було подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважності пропуску такого строку. Однак, суд помилково дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення, оскільки позивач про існування довідки №154 від 04.03.2020 року дізнався у вересні 2020 року. Твердить апелянт (позивач), що неодноразово звертався до відповідача із заявою про внесення змін до довідки №154 від 04.03.2020 року, однак останній відмовив позивачу. Водночас зазначає позивач, що є інвалідом 3 групи, регулярно проходив медкомісії, тривалий час стаціонарно та амбулаторно лікувався, а тому був не в змозі звернутися з позовом до суду раніше. Вважає скаржник, що ним було подано до суду докази, які є достатніми та такими, що обґрунтовують поважність причин пропуску строку звернення до суду для захисту порушених, на переконання позивача, прав.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 30 травня 2022 року про повернення позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що предметом спору у вказаній справі є, зокрема, обставини (факти) в підтвердження вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення змін до довідки про обставини поранення №154 від 04.03.2020 року.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно листа-відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2022 року №48 та від 03.02.2022 року №127 позивачу відмовлено у внесенні відомостей до довідки про обставини поранення від 04.03.2020 №154 (а.с. 18-19).

Позивачем заявлено позовні вимоги про визнання відомостей зазначених у довідці №154 від 04.03.2020 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , а саме: «внаслідок порушення правил поводження зі зброєю та боєприпасами, що становило небезпеку для оточення та призвело до вибуху, отримав вогнепальні поранення», такими що не відповідають дійсності та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 внести відомості до довідки №154 від 04.03.2020 року про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , вказавши: «поранення отримане внаслідок терористичного акту, що призвів до заподіяння тяжких наслідків, вчинений за попередньою змовою групою осіб».

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції в ухвалі від 30 травня 2022 року дійшов висновку, що перебіг шестимісячного строку звернення до суду розпочався з вересня 2020 року, а представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не було зазначено жодних об`єктивних чи суб`єктивних обставин, які могли позбавити позивача можливості звернутися до суду після того, як він дізнався про існування довідки №154 від 04.03.2020 року в межах строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, та є передчасними.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 25 квітня 2022 року та оспорює, зокрема, дії відповідача, які вважає протиправними, щодо невнесення змін до довідки про обставини поранення №154 від 04.03.2020 року.

Позивачем заявлено позовні вимоги про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності та зобов`язання відповідача внести до довідки про обставини поранення №154 від 04.03.2020 року відомості певного змісту.

В даному контексті слід зазначити, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На переконання колегії суддів, визнавши доведеною обставину, що позивач дізнався про існування оскаржуваної довідки у вересні 2020 року, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про те, що позивач пропустив 6-ти місячний строк звернення до суду за відсутності поважних причин пропуску такого строку.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у заяві про поновлення строку звернення, яку позивач подав до суду першої інстанції зазначено, що позивач є інвалідом 3 групи, регулярно проходив медкомісії, тривалий час стаціонарно та амбулаторно лікувався, а тому був не в змозі звернутися з позовом до суду раніше. Крім цього, позивач вчиняв активні дії протягом 2020-2022 років щодо вирішення питання в позасудовому порядку, і лише в березні 2022 року йому було надано безоплатного адвоката, який і підготовив цей позов до суду.

Однак вказані твердження позивача не було взято до уваги окружним судом, який лише констатував, що представником позивача не було зазначено жодних об`єктивних чи суб`єктивних обставин, які могли позбавити позивача можливості звернутися до суду.

На переконання колегії суддів, суд попередньої інстанції на вказані обставини, які унеможливили вчасно звернутись із даним позовом, не зважив та вказаних питань не з`ясував, а відтак прийшов до передчасного висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу.

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про обгрунтованість доводів апелянта (позивача).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих та передчасних висновків про невизнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 р. у справа «Меньшакова проти України» (Заява N 377/02) у п. 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ЄСПЛ 2002-II)».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи неповно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 30 травня 2022 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №260/1569/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин