Справа № 440/6834/22
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/6834/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/6834/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказів та поновлення на військовій службі,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - в/ч НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить суд скасувати:
- наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №15-РС від 02.06.2022 в частині, що стосується звільнення з військової служби ОСОБА_1 ;
- пункт 3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.06.2022 №131, що стосується виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової часини та зняття з усіх видів забезпечення.
Мотивуючи заявлені вимоги, позивач вказує на обставини порушення його прав внаслідок незаконного звільнення з військової служби з огляду на те, що його було призвано на військову службу по мобілізації у період дії воєнного стану вже після досягнення ним граничного віку перебування на військовій службі та відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" йому було продовжено граничний термін перебування на військовій службі на строк до 5 років, але не більше ніж до закінчення воєнного стану.
Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.
30.08.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 висловила свої заперечення проти задоволення позову (а.с. 39-40). Зазначила, що на момент зарахування у списки військової частини позивачу вже виповнилося 60 років, що є прямою підставою для звільнення його з військової служби. Посилання позивача на норму ч. 2 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" вважає недоречним, оскільки така визначає право відповідної посадової особи залишати на військовій службі військовослужбовця понад граничний вік. При цьому доводи ОСОБА_1 про нібито залишення його понад граничний вік на службі є помилковими та не відповідають дійсності, так як питання про залишення на військовій службі не порушувалося та рішення відповідною посадовою особою не приймалося. ІНФОРМАЦІЯ_2 також заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з порушенням місячного строку звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався 02.06.2022, а до суду ж звернувся лише 05.08.2022 (а.с. 43).
06.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 також висловив свої заперечення проти задоволення позову з тих підстав, що позивач у розумінні ч. 2 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" не має досвіду практичної роботи на займаній посаді бухгалтера, високої професійної підготовки у сфері бухгалтерського обліку, оскільки в період військової служби з 15.07.1983 по 01.08.2019 займав відповідні військові посади за професійним напрямком (командир зенітної самохідної установки, командир зенітної ракетної батареї, командир зенітної артилерійської батареї, начальник штабу, військовий комісар, старший офіцер відділу управління). Посилався на висновок Верховного Суду у справі №120/2472/19-а від 10.06.2021, відповідно до якого військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі підлягають звільненню незалежно від їх бажання продовжувати військову службу. Вказує на відсутність у в/ч НОМЕР_1 можливості самостійно звільняти з військової служби мобілізованих, а тому оскаржуваний наказ приймався на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.06.2022 №15-РС. Вважає наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №15-РС від 02.06.2022 в частині звільнення ОСОБА_1 законним з огляду на досягнення ним граничного віку перебування на військовій службі, що відповідає положенню ч. 2 ст. 22 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (а.с. 45-51).
Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.03.2022 №18 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", крім інших, солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.03.2022 був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначений бухгалтером фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 (а.с. 52).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 02.06.2022 №15-РС, крім інших, солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бухгалтера фінансово-економічної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_5 " Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за пп. "а" (за віком) відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 31).
На підставі цього наказу командиром в/ч НОМЕР_1 02.06.2022 був виданий наказ №131, відповідно до п. 3 якого солдата ОСОБА_1 , бухгалтера фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , звільненого наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) №15-РС від 02.06.2022 у відставку відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за віком) вважати таким, що справи та посаду здав. 02.06.2022 виключити зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , зняти зі всіх видів забезпечення та направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 32).
Не погоджуючись із правомірністю підстав звільнення з військової служби, позивач просить суд скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №15-РС від 02.06.2022 в частині, що стосується звільнення з військової служби ОСОБА_1 та пункт 3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.06.2022 №131 в частині, що стосується виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та зняття із всіх видів забезпечення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони унормовані Законом України від 16.07.2021 №1702-IX "Про основи національного спротиву" (надалі Закон №1702-IХ).
Національний спротив, відповідно до визначення, наведеного у п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону №1702-IХ, - комплекс заходів, які організовуються та здійснюються з метою сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій, спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсіч агресії та завдання противнику неприйнятних втрат, з огляду на які він буде змушений припинити збройну агресію проти України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №1702-IХ, складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву.
Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових (абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1702-IХ).
Військова складова територіальної оборони, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №1702-IХ, включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №1702-IХ, комплектування органів військового управління, військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України здійснюється в особливий період - військовослужбовцями за контрактом, за призовом особами офіцерського складу та територіальним резервом.
Громадяни України зараховуються до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України за місцем своєї реєстрації. У разі введення воєнного стану громадяни України можуть зараховуватися до складу військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України також безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України, відповідно до визначення, наведеного в п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону №1702-IХ, - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
З огляду на обставини зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на підставі його заяви від 26.03.2022 (а.с. 21), в якій той у зв`язку з оголошенням мобілізації висловив своє бажання захищати Україну, а також враховуючи обставини звільнення позивача зі служби у складі 13 окремого стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_5 " Сухопутних військ Збройних Сил України, суд доходить висновку про те, що ОСОБА_1 перебував у складі Збройних Сил України у статусі добровольця Сил територіальної оборони Збройних Сил України.
Як вже з`ясував суд, позивач проходив службу у складі 13 окремого стрілецького батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 " ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_1 ), яка є утвореним відповідно до Закону №1702-IХ військовим формуванням у складі Збройних Сил України.
В силу приписів ст. 9 Закону №1702-IХ, особи, які проходять службу у складі Сил територіальної оборони Збройних Сил України, вважаються військовослужбовцями.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон "2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відтак обов`язковою умовою проходження військової служби в усіх військових формуваннях, утворених відповідно до законів України (до числа яких відноситься й в/ч НОМЕР_1 , де проходив службу позивач), є, з поміж іншого, дотримання вікових обмежень.
Позивач під час проходження військової служби належав до рядового складу військовослужбовців (звання "солдат").
Згідно з п.п. "а" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
2) під час воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Граничний вік проходження військової служби встановлений статтею 22 Закону №2232-XII, згідно з пунктом 7 частини 1 якої, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років.
З паспорту громадянина України, виданого на ім`я позивача, суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).
Тобто, на момент прийняття наказу про звільнення зі служби (02.06.2022) позивач досяг встановленого законом граничного віку перебування на військовій службі, адже йому виповнилося 60 років.
Відтак, приймаючи наказ про звільнення позивача на підставі пп. "а" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII (досягнення граничного віку перебування на військовій службі), відповідачі діяли у точній відповідності з приписами спеціального Закону.
Інакше, залишення позивача на військовій службі було б не лише порушенням правил, встановлених нормою пп. "а" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, але й створювало б загрозу для здоров`я позивача внаслідок його похилого віку, попри його особисте бажання продовжувати службу.
Отже, приймаючи накази про звільнення позивача зі служби відповідно до пп. "а" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Законом №2232-XII, а тому підстави для визнання протиправними цих дій відсутні.
Обставини ж зарахування позивача до списків особового складу військової частини для проходження військової служби з 26.03.2022, тобто у віці 60 років, що є порушенням тієї ж норми Закону, не охоплюються предметом спору, а тому не мають ніякого значення для вирішення даного публічно-правового спору, оскільки позивач не оскаржує наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 26.03.2022 №18 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 26.03.2022.
На останок суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 22 Закону №2232-XII військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Однак, за змістом статей 219, 220 розділу ХІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 12.06.2009 №430/2009, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі є правом, а не обов`язком військового керівництва. До того ж реалізація цього права допускається лише за умови відповідного волевиявлення військовослужбовця, чого з боку позивача зроблено не було. Відсутність же письмового повідомлення про намір продовжувати військову службу понад граничний вік унеможливлює застосування п. 7 ч. 1 та ч. 2 ст. 22 Закону №2232-XII та статей 219, 220 розділу ХІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Тож позовні вимоги про скасування наказів відповідачів задоволенню не підлягають.
За відсутності підстав для задоволення основних вимог, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог щодо поновлення позивача на військовій службі.
Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.
Вирішуючи клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3 про залишення позовної заяви без розгляду суд встановив наступне.
Так, заявник наголошує на тому, що про порушення своїх прав та законних інтересів позивач повинен був дізнатися 02.06.2022 за наслідками винесення наказу від 02.06.2022 №15-РС і саме з цього часу обчислюються місячний строк звернення до суду.
З цього приводу в/ч НОМЕР_1 у відзиві повідомила, що позивач 02.06.2022 ознайомився з оскаржуваним наказом від 02.06.2022 №131, проте поставити підпис у наказі про ознайомлення позивач категорично відмовився. Від надання військового квитка для здійснення запису про звільнення позивач зайняв аналогічну позицію. До того ж додатковим фактом на підтвердження того, що позивачу було відомо зміст оскаржуваного наказу в/ч НОМЕР_1 є докази здачі зброї та боєприпасів на склад РАО військової частини - копія журналу видачі зброї та боєприпасів (а.с. 55-58).
Але з огляду лише на той факт, що відповідачі не надали суду доказів вручення позивачу спірних наказів, твердження про факт обізнаності останнього з їх змістом є сумнівним, а тому заявлене клопотання суд залишає без задоволення з огляду на його недоведеність належними та допустимими доказами.
За відсутності підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування наказів та поновлення на військовій службі - залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун