Справа № 380/14457/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/14457/21 пров. № А/857/10750/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року, ухвалене суддею Коморним О.І. у м.Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/14457/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати в період з вересня 2014 року по 22.06.2021 включно доплати за науковий ступінь кандидата наук та за вчене звання доцента у розмірах, визначених ч. 2 ст.59 Закону України «Про вищу освіту»; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у розмірах 15% та 25% відповідно на підставі ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту» за період з вересня 2014 року по 22.06.2021 включно з урахуванням здійснених виплат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Позивач, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.06.2015, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

ОСОБА_1 має диплом кандидата наук серії НОМЕР_2 від 17.01.2014, відповідно до якого ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата «військових наук» із спеціальності «воєнне мистецтво».

Також, ОСОБА_1 має атестат доцента серії АД №007360 від 15.04.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 присвоєно вчене знання доцента «кафедри тактики».

Відповідно до довідки Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про проходження служби, ОСОБА_1 :

- з 11.11.2013 по 09.10.2015 - начальник кафедри тактико-спеціальних дисциплін факультету бойового застосування військ - начальник розвідки Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного;

- з 09.10.2015 по 07.05.2018 - начальник кафедри тактико-спеціальних дисциплін факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного;

- з 07.05.2018 по т.ч. - начальник кафедри тактики факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Згідно витягу із наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.06.2021 №223 полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри тактики факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звільнено з військової служби на підставі п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 163 від 22.06.2021 полковника ОСОБА_1 , начальника кафедри тактики факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.06.2021 з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та всіх видів забезпечення з 22.06.2021.

Згідно карток особового рахунку військовослужбовця за період з січня 2014 року по липень 2021 року, встановлено, що ОСОБА_1 отримував доплату за науковий ступінь та вчене звання у розмірі 5% від посадового окладу.

Відповідно до грошового атестату № 246 від 22.06.2021, виданого Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, ОСОБА_1 отримував додаткові щомісячні види грошового забезпечення за науковий ступінь та вчене звання у розмірі 5% від посадового окладу.

Позивач, вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, що полягає у виплаті станом на день виключення із списків належного йому грошового забезпечення у неповному обсязі, а саме в частині надбавки за науковий ступінь кандидата наук та вчене звання доцента, що, починаючи з вересня 2014 по 22.06.2021, були нараховані та виплачені йому в розмірах менших, ніж встановлено статтею 59 Закону України «Про вищу освіту», звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин за участю позивача, який є науковим працівником вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України «Про вищу освіту» щодо розмірів доплати за науковий ступінь та вчене звання. Та обставина, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не нівелює його право на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірах, що встановлені ст. 59 Закону України «Про вищу освіту». Покликання відповідача у відзиві на позов на те, що спеціальним законодавством, яким є Постанова № 704 та Порядок № 260, передбачено встановлення граничних розмірів доплат, які підлягають нарахуванню та виплаті військовослужбовцям, суд відхилив, оскільки щодо науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, саме Закон України «Про вищу освіту» є спеціальним та має застосовуватися при конкуренції правових норм.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VII) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

В розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №1556-VII вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Отже, вказаним нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи просто вищим навчальним закладом.

Як вбачається з матеріалів справи, Академія, в якому позивач проходив військову службу, є вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, а тому матеріальне забезпечення працівника такого закладу має здійснюватися з урахуванням вимог, в тому числі, статті 59 Закону № 1556-VII.

В той же час, обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь (кандидат наук) 5 % та надбавки за вчене звання також 5 %, відповідач покликається на те, що грошове забезпечення позивача як військовослужбовця визначається відповідно до норм Постанови №704 та Наказу 260.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 пункту 6 Постанови № 704 передбачено доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу та доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які займають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю і мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника), в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Однак, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання мають застосовуватися приписи Закону № 1556-VII та, зокрема, встановлюються доплати за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання наукового співробітника не менше 25 відсотків посадового окладу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 520/14665/2020, 29.07.2021 у справі № 520/14950/2020, 16.06.2021 у справі № 520/14951/2020.

Те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом № 2011-ХІІ не нівелює його право на отримання доплат за науковий ступінь та за вчене звання в розмірі, що встановлений статтею 59 Закону №1556-VII.

Крім цього суд зазначає, що правила визначення доплат за науковий ступінь та за вчене звання, що встановлені пунктами 2, 3 пункту 6 Постанови № 704 поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, в той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені статтею 59 Закону № 1556-VII.

До того ж встановлення науково-педагогічним працівникам в залежності від виду навчального закладу різних розмірів наукових доплат за науковий ступінь та вчене звання розглядається судом як дискримінаційне ставлення до окремої категорії осіб, які маючи відповідні наукові ступені та звання, та працюючи в закладах освіти зі специфічними умовами навчання, сфера діяльності яких врегульована Законом № 1556-VII, отримують доплати в менших розмірів ніж працівники освіти, які працюють в вищий навчальних закладах освіти.

Щодо обраного судом способу відновлення порушеного права позивача, а саме щодо визначення судом першої інстанції періоду нарахування та виплати доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у розмірах 15% та 25% на підставі ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», суд зазначає наступне.

Судом слушно враховано періоди присудження позивачу наукового ступеню кандидата «військових наук» із спеціальності «воєнне мистецтво» (17.01.2014), присвоєння вченого звання доцента кафедри тактики (27.01.2021) та дату набрання Законом України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII чинності (06.09.2014).

Таким чином, починаючи з 06.09.2014 почала діяти ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», відповідно до якої науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 20 (в подальшому 25) відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу.

Отже, позивач починаючи з 06.09.2014 має право на отримання доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% посадового окладу та з 27.01.2021 право на отримання доплати за вчене звання доцента у розмірі 25% посадового окладу на підставі ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту».

Тому, перерахунок та виплату позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% слід здійснити за період з 06.09.2014 по 22.06.2021, а за вчене звання доцента у розмірі 25% за період з 27.01.2021 по 22.06.2021 відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про вищу освіту», ураховуючи раніше виплачені кошти.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі № 380/14457/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний