Справа № 380/12742/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2022 року справа №380/12742/21

зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника відповідача Лазорка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, в якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати пункт 1 наказу відповідача від 24.06.2021 №2484 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби;

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача №217о/с від 29.06.2021 про звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області зі званням лейтенанта;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач на підставі матеріалів службового розслідування безпідставно дійшов висновку про порушення позивачем службової дисципліни та вчинення вчинку, що підриває авторитет поліції. Підставою для призначення службового розслідування стали матеріали кримінального провадження №10000139, розпочатого 18.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України (одержання неправомірної вигоди). Вважає, станом на 29.06.2021 підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не було, оскільки наказ №2484 від 24.06.2021 не містить конкретних обставин, які б вказували на порушення службової дисципліни, а всі доводи ґрунтуються виключно на реєстрації щодо позивача кримінального провадження та повідомлення йому про підозру. Зазначає, що сам факт внесення відомостей до ЄРДР та оголошення про підозру не може бути розцінений як дискредитація авторитету Національної поліції.

Звертає увагу на те, що звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

08.09.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач допустив порушення службової дисципліни, яке полягає у вимаганні та отриманні ним неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США від громадянина ОСОБА_2 за неподання до органу досудового розслідування зібраних доказів щодо вчинення останнім кримінальних правопорушень.

Зазначає, що працівниками СКЗ Львівського РУП ГУНП у позивача відібрано розписку попередження від 09.02.2021 щодо неприпустимості випадків вчинення порушень службової дисципліни, як у робочий, так і позаробочий час. Також позивач ознайомлений з обмеженнями, пов`язаними зі службовою в поліції та вимогами антикорупційного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 369-2 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами та встановлена ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.05.2021 №463/5852/21.

Звертає увагу на те, що інформація про надзвичайну подію за участі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 висвітлена у засобах масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про діяльність поліції, та про проведені реформи, спрямовані на забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, професійного виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регламентують їх діяльність.

Наголошує також на тому, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.

28.02.2022 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він акцентує увагу на тому, що в межах службового розслідування відповідач не відбирав від нього пояснень. Акти про відмову у наданні пояснень члени дисциплінарної комісії склали 25 та 26 травня 2021 року, тобто в дні, коли позивач перебував під вартою та, відповідно, не міг надати такі пояснення.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань, пов`язаних із розглядом справи від позивача до суду не надходило.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. У відповідності до частини 5 статті 205 КАС України наполягав на розгляді справи по суті, на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи неодноразову неявку позивача в судове засідання, неповідомлення ним про причини неявки в судові засідання, строки розгляду справи, ступінь реалізації позивачем своїх процесуальних прав, а також процесуальну поведінку позивача в ході розгляду справи, наполягання відповідача на розгляді справи, суд вважав за доцільне розглянути справу по суті, на підставі наявних у ній доказів.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 04.08.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 18.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Заходи забезпечення позову не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення представника відповідача, покази свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 займав посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Львівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області.

24.05.2021 ОСОБА_1 затриманий у порядку 208 КПК України та поміщений до ІТТ №3 ГУНП у Львівській області. На момент затримання ОСОБА_1 перебував у цивільному одязі та без вогнепальної зброї.

Наказом ГУНП від 24.05.2021 № 2055 призначене службове розслідування у формі письмового провадження, за фактом грубого порушення службової дисципліни працівниками відділу поліції №4 Львівського РУП ГУНП у Львівській області.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 28.05.2021 у справі №463/5852/21 підозрюваного ОСОБА_1 відсторонено від посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції №4 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області на строк 2 місяці.

Під час службового розслідування встановлено, що 24 травня 2021 року до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про те, що Першим слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 10000139, розпочатому 18.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження задокументований факт вимагання та отримання заступником начальника СКП ВП № 4 ЛРУП ГУНП у Львівській області капітаном поліції ОСОБА_3 , старшим оперуповноваженим СКП ВП № 4 ЛРУП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та старшим оперуповноваженим СКП ВП № 4 ЛРУП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 , неправомірної вигоди у громадянина ОСОБА_2 за непередання до органу досудового розслідування зібраних доказів, щодо вчинення останнім кримінальних правопорушень.

24 травня 2021 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 затримано у порядку статті 208 КПК України.

25 травня 2021 року слідчим Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, в рамках кримінального провадження № 0000139, повідомлено про підозру капітану поліції ОСОБА_3 та лейтенанту поліції ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, що виразилось в одержанні неправомірної вигоди у сумі 2000 доларів США у громадянина ОСОБА_2 за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

25 та 26 травня 2021 року головою дисциплінарної поліції запропоновано лейтенанту ОСОБА_1 надати пояснення з приводу обставин його затримання 24 травня 2021 року. Однак позивач відмовився надавати пояснення за фактом проведення службового розслідування, що підтверджується відповідними актами. Будь-яких документів, клопотань від позивача до дисциплінарної комісії не надходило, про намір їх надати позивач не повідомляв.

У ході службового розслідування опитано заступника начальника ВП начальника СКП відділу поліції №4 ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_5 , т.в.о. начальника відділу поліції №4 ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_6 , які повідомили, що на нараді 24.05.2021 позивачу наголошувалось на дотриманні службової дисципліни та надано відповідні вказівки по роботі протягом дня.

Також у ході моніторингу мережі Інтернет дисциплінарною комісією з`ясовано, що вказана подія за участю лейтенанта поліції ОСОБА_1 набула суспільний резонанс та була висвітлена у регіональних засобах масової інформації.

18.06.2021 начальником ГУНП у Львівській області затверджено висновок службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни працівниками відділу поліції №4 Львівського РУП ГУНП у Львівській області, зокрема капітаном поліції ОСОБА_3 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

Пунктом 3 висновку встановлено, що за грубе порушення службової дисципліни, зокрема ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, п. 5 розділу І, абз. 1, 5 п. 1 розділу І та п. З розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 1, п. 1, 2, 3, 6 ч. З ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, скоєння вчинку, що підриває та дискримінує авторитет поліції, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту НПУ, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УІІІ, до заступника начальника СКП відділу поліції №4 Львівського РУП ГУНП капітана поліції ОСОБА_3 (0078779), застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 24.06.2021 №2484 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції відділу поліції №4 Львівського РУП ГУНП» за грубе порушення службової дисципліни, зокрема частин 1, 2 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, пункту 5 розділу І, абзацу 1, 5 пункту 1 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, частини 1, пунктів 1, 2, 3, 6 частини 3 статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, скоєння вчинку, що підриває та дискредитує авторитет поліції, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до старшого оперуповноваженого СКП відділу поліції №4 Львівського РУП ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції.

Вказаний наказ мотивований тим, що позивач як працівник поліції разом з іншим працівником поліції ОСОБА_3 , відповідно до повноважень, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону України Про Національну поліцію і посадовою інструкцією, повинен запобігати вчиненню правопорушень, однак сам керуючись хибним почуттям власної безкарності, вступив із громадянином ОСОБА_2 у неслужбові стосунки, вимагав та отримав неправомірну вигоду (2000 доларів США), тобто вчинив дисциплінарний проступок, що дискредитує та підриває авторитет поліції.

Наказом ГУ НП у Львівській області від 29.06.2021 №217 о/с Про особовий склад відповідно до Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Не погоджуючись зі своїм звільненням зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згаданим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституціїта законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 1 статті 18 вказаного Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Частиною 2 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктами 1, 6 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Згідно з частиною 1 статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно із згаданим Статутом.

Дисциплінарним проступком, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частинами 1, 2, 4 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1)надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним в підпункті «з» (поліцейські) пункту 1 частини 1 статті 3 згаданого Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної виголи (грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав) для себе чи інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про Національну поліцію" рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Відповідно частини 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також згаданими Правилами.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Згідно з абзацом 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Необхідно звернути увагу на те, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Згідно з статею 14 Дисциплінарного статуту обставини дисциплінарного проступку підлягають з`ясуванню під час проведення службового розслідування і в разі підтвердження факту його вчинення на поліцейського повинно бути накладене дисциплінарне стягнення, у тому числі, шляхом його звільнення зі служби, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням положень частини 2 статті 5 Дисциплінарного статуту, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до даного виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі №804/1831/16.

Однією із загальних рис дисциплінарної відповідальності, якою вона відрізняється від інших видів юридичної відповідальності, є можливість її застосування без рішення суду на підставі вчинення дисциплінарного проступку.

Аналіз співвідношення кримінальної та дисциплінарної відповідальності особи свідчить про те, що перша застосовується за діяння, котре є суспільно небезпечним, охоплюється положеннями Кримінального кодексу України, та за яке передбачено найбільш суворий захід державного примусу. На відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відрізняється тим, що підставою її застосування завжди є порушення встановленої організації праці або порушення загальновстановлених зобов`язань, які можуть бути передбачені службовими обов`язками суб`єкта проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2021 у справі №804/6242/17, від 22.10.2020 у справі № 826/3499/18, від 17.03.2020 у справі №818/235/17, від 06.02.2020 у справі №300/1406/19, від 22.01.2020 у справі №160/1750/19, та в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №9901/918/18, від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, від 02.10.2018 у справі № 9901/454/18 (П/9901/454/18), від 13.06.2018 у справі № 800/395/17, від 22.01.2019 у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18) тощо.

Таким чином, дисциплінарна комісія відповідача не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1 , яке здійснюється в межах кримінального провадження, а лише перевірила викладені у матеріалах службового розслідування відомості на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів Національної поліції та наявності в описаних позивача діях складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей згідно з матеріалами кримінального провадження, розпочатого відносно нього за частиною 3 статті 369-2 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2019 року у справі №815/2658/17.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що йому не дали можливості надати пояснення в ході проведення службового розслідування. Допитані у судових засіданнях свідки, а саме: старший інспектор ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , заступник начальника ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області майор поліції ОСОБА_8 та інспектор ВІОС УКЗ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 щодо факту відібрання пояснень від ОСОБА_1 у межах службового розслідування, призначеного відповідно до наказу ГУНП від 24.05.2021 № 2055, дали покази згідно з якими, 25 і 26 травня 2021 року позивачу неодноразово пропонувалось ознайомитись з наказом відповідача про призначення службового розслідування від 24.05.2021 №2055 та надати пояснення. Проте позивач від ознайомлення із згаданим наказом відмовився, від надання пояснень також відмовився. Вказаний факт підтверджується актами про відмову надати пояснення від 25 та 26 травня 2021 року.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що під час службового розслідування відповідач фактично оцінював докази в рамках кримінального провадження, подані на підтвердження винуватості позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №805/623/16-а.

Окрім вказаного, як встановлено матеріалами службового розслідування, підставою для накладення дисциплінарного стягнення став не лише задокументований факт вимагання та отримання неправомірної вигоди, але й бездіяльність у зв`язку неповідомленням про можливе надходження неправомірної вигоди та не реагування на вказану подію згідно з вимогами положень статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію» тощо.

Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Подібний за змістом висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16, від 14.07.2022 у справі №520/1795/19, від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а, від 19.05.2022 у справі №480/4079/18, від 12.05.2022 у справі №260/1/19.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які виявлені під час досудового розслідування у межах кримінального провадження №0000139, а саме: вимагання та отримання неправомірної вигоди.

З огляду на сукупність встановлених фактичних обставин, висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, виходячи із вимог національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд висновує, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України відбулось на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними наказів відповідача від 24.06.2021 №2484, від 29.06.2021 №217о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції, поновлення його на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 24 жовтня 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик