Справа № 380/7903/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року

справа №380/7903/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

за участю:

секретар судового засідання Шийович Р.Я.,

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача 1 ОСОБА_2 ,

від відповідача 2 не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Львівській області, про визнання протиправними наказів, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 (далі позивачка) з позовом до Державної служби України з питань праці (далі відповідач 1, Держпраці), Головного управління Держпраці у Львівській області (далі відповідач 2, ГУ Держпраці у Львівській області), в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог /Т.І, арк.спр.77-91/, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці №289-К від 03.05.2022 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_4 »;

- зобов`язати Головне управління Держпраці у Львівській області оплатити ОСОБА_3 у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків згідно із наказом Державної служби України з питань праці №289-К від 03.05.2022 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_4 » з 04 травня 2022 року по 13 червня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці №444-к від 10.06.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_4 », яким ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Головного управління Держпраці у Львівській області 13 червня 2022 року;

поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 14 червня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 червня 2022 року по день ухвалення рішення у справі включно;

- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 79503,52 грн.;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Держпраці у Львівській області з 14 червня 2022 року та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ про порушення дисциплінарного провадження винесено безпідставно, без достатньої інформації про ймовірне вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків здійснено невмотивовано. Внаслідок відсторонення позивачці перестали виплачувати заробітну плату за посадою, що позбавило її можливості утримувати себе і свою сім`ю. Такі дії відповідача є продовженням упередженого ставлення до позивачки впродовж 2021 та 2022 років, за які необґрунтовано відкрито три дисциплінарні провадження. Вказані обставини призвели до приниження ділової репутації серед колег, вплинули на особисте життя, життя сім`ї, особистий розвиток, активне громадське життя. Крім того, 13.04.2022 позивачці встановлено третю групу інвалідності. Тому, позивачка просить відшкодувати моральну шкоду завдану протиправними діями та рішеннями відповідача стосовно неї.

Ухвалою від 01.06.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач 1, Державна служба України з питань праці, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві /Т.І, арк.спр.56-62/. Зазначив, що порушення дисциплінарного провадження є дискреційним повноваженням державного органу та не констатує факту вчинення дисциплінарного проступку, а здійснюється лише за наявності ознак такого проступку на предмет їх підтвердження чи спростування. Твердження позивачки про переслідування її є голослівними. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції. Щодо виплати заробітної плати за час відсторонення звернув увагу, що посада начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, перебуває у штатному розписі цього управління, що є окремою юридичною особою публічного права, а отже цю вимогу належить звернути до Головного управління Держпраці у Львівській області. Однак оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про порушення дисциплінарного провадження, у її задоволенні теж слід відмовити.

З приводу позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначив, що не надано доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між винесенням наказу про порушення дисциплінарного провадження та захворюваннями позивачки.

У заяві про збільшення позовних вимог /Т.І, арк.спр.77-91/ позивачка просила визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення з посади, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за період вимушеного прогулу. Вважає звільнення безпідставним, а оскаржений наказ прийнятим поза межами підстав здійснення дисциплінарного провадження, передчасним та протиправним. Дисциплінарне провадження, на підставі якого прийнято наказ про звільнення, проведено не уповноваженими особами, з перевищенням повноважень та з виходом за межі обставин, викладених у запиті, який став підставою для проведення дисциплінарного провадження. Крім того, відповідачем 1 не обгрунтовано поширено ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України на територіальні органи Держпраці у зв`язку з їх ліквідацією. Тому, видаючи накази ГУ Держпраці у Львівській області з кадрових питань позивачка жодною мірою не перевищила свої повноваження. Системний аналіз правових норм свідчить, що Голова комісії з припинення територіального органу наділений повноваженнями приймати лише ті рішення, що стосуються припинення територіального органу та прямо витікають з повноважень Голови комісії. Тому, дисциплінарне стягнення у виді звільнення застосовано відповідачем безпідставно. Також, позивач звернула увагу на нагородження її протягом службової кар`єри грамотами та медалями за сумлінну працю та високий професіоналізм, успішне проходження підвищення кваліфікації у 2020 році, на активну участь у громадському та суспільному житті, міжнародній співпраці. Поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважає похідними вимогами та просить їх задовольнити. Крім того, ще раз наголосила на необхідності стягнення моральної шкоди з відповідача. Також, рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць просила допустити до негайного виконання.

Ухвалою від 21.06.2022 суд прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, залучив до участі у справі другого відповідача, Головне управління Держпраці у Львівській області, та перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження /Т.ІІ, арк.спр.62-63/.

Відповідач 1, Державна служба України з питань праці, проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві /Т.ІІ, арк.спр.72-82/. Вказав, що наказ про утворення дисциплінарної комісії законний, склад комісії повноважний, комісією дотримано процедури дисциплінарного провадження, а звільнення позивачки підставне та обґрунтоване. Позивачка перевищила свої повноваження, видаючи накази з кадрових питань. З моменту призначення ліквідаційної комісії повноваження щодо управління справами юридичної особи переходять до цієї комісії. Дисциплінарна комісія не зобов`язана відбирати пояснення від всіх осіб на яких вкаже особа, щодо якої здійснюється дисциплінарне провадження. Звернув увагу суду на наявність у позивачки двох діючих дисциплінарних стягнень, рішення суду про скасування яких законної сили, на час розгляду цієї справи, не набрали. Не обов`язково дисциплінарний проступок має тягти настання тяжких наслідків. Доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між наказом про звільнення та моральними стражданнями потерпілої не надано.

Відповідач 2, ГУ Держпраці у Львівській області, проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві /Т.ІІІ, арк.спр.105-107/. Звернув увагу на правомірність дій ГУ Держпраці у Львівській області, дотримання вимог законодавства, а тому, на відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання управління оплатити ОСОБА_3 у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків та стягнення з управління середнього заробітку за період вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 08.07.2022 забезпечено проведення судових засідань в режимі відео конференції /Т.ІІІ, арк.спр.109-110/.

Ухвалою суду від 13.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /Т.ІІІ, арк.спр.128/.

Відповідачем 2, ГУ Держпраці у Львівській області, подано додаткові пояснення /Т.ІІІ, арк.спр.145-147/, у яких зазначено, що позивач одночасно змінив предмет та підстави позову, всупереч нормам КАС України. Наслідком цього має бути повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, а позивач вправі звернутися з новим позовом.

Відповідачем 1, Держпраці, подано додаткові пояснення /Т.ІІІ, арк.спр.151-152/ аналогічні додатковим поясненням відповідача 2. Крім того наголошено, що в ході опрацювання запиту ОСОБА_5 щодо правомірності дій ОСОБА_3 від 03.05.2022 досліджувалися не нові обставини, а ті, які зазначені в зібраних матеріалах дисциплінарної справи, у тому числі в запиті. Ні Законом України «Про державну службу», ні Порядком №1039 не визначено повноваження дисциплінарної комісії щодо звернення до керівника державної служби або суб`єкта призначення стосовно зміни підстав відкриття дисциплінарного провадження.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві, просила задовольнити позов.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечили повністю з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з`ясував підстави позову, відзивів, додаткових пояснень, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи та, -

в с т а н о в и в :

Наказом голови Державної служби України з питань праці від 26.05.2015 №47-км ОСОБА_3 призначено на посаду начальника Головного управління Держпраці у Львівській області /Т.І, арк.спр.16/.

Першим заступником начальника ГУ Держпраці у Львівській області Прокоп`яком М.Р. на адресу Держпраці надіслано запит від 03.05.2022 вх.№4771/2-22, у якому заявник просив дати роз`яснення щодо правомірності дій ОСОБА_3 в частині відібрання від нього пояснень за період виконання ним обов`язків начальника головного управління. Такі вимоги ОСОБА_3 заявник вважав незаконними, пред`явленими з перевищенням повноважень, оскільки стосуються періоду перебування ОСОБА_5 в статусі тимчасово виконуючого обов`язки голови ГУ Держпраці у Львівській області, в той час як ОСОБА_3 була відсторонена від виконання посадових обов`язків /Т.І, арк.спр.28-29/.

Наказом в.о. голови Державної служби України з питань праці №289 від 03.05.2022 порушено дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_3 , начальника Головного управління Держпраці у Львівській області; утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження та затверджено її склад. На час здійснення дисциплінарного провадження ОСОБА_3 відсторонено від виконання посадових обов`язків. Підстава: запит щодо правомірності дій ОСОБА_3 від 03.05.2022 /Т.І, арк.спр.17/.

За результатами дисциплінарного провадження Дисциплінарна комісія підготувала подання від 01.06.2022, в якому виклала висновок про наявність у діях державного службовця ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Підставою для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності є перевищення службових повноважень начальником ГУ Держпраці у Львівській області, що полягає у підписанні документів щодо управління справами юридичної особи, а саме: наказів з кадрових питань, що належить до компетенції Голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці у Львівській області /Т.І, арк.спр.246-249/.

Наказом Державної служби України з питань праці №444-К від 10.06.2022, керуючись п. 4 ч. 1 та ч. 5 ст. 66, п. 4 ч. 1 ст. 87, ст. 89 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_3 звільнено з 13.06.2022 з посади начальника ГУ Держпраці у Львівській області за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме: за перевищення службових повноважень.

Підстава: подання дисциплінарної комісії за результатами розгляду дисциплінарної справи державного службовця, від 01.06.2022. Лист Міністерства економіки України від 10.06.2022 №2202-14/36089-03 /Т.І, арк.спр.93/.

Вважаючи накази про порушення дисциплінарного провадження та про звільнення з посади безпідставними та протиправними, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Основним питання цього спору є оцінка дій суб`єкта владних повноважень в частині дотримання процедури призначення та проведення дисциплінарного провадження і підстав звільнення позивача з державної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про порушення дисциплінарного провадження суд керується таким.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями ст. 1 Закону №889-VIII визначено, що державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Приписами ст. 5 Закону №889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (ч. 1).

Законом №889-VIII врегульовано питання дисциплінарної відповідальності державних службовців, що включає в себе порядок і підстави проведення службового розслідування, а також відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків.

Так, згідно зі ст. 64 Закону №889-VІІІ за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1).

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч. 1).

Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

9-1) порушення вимог Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" у частині подання, дотримання строків подання декларації про контакти державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "А" або"Б";

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Приписами ст. 68 Закону №889-VІІІ передбачено, що дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення стосовно інших державних службовців (ч. 1).

Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): 1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії; 2) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (ч. 2).

За правилами встановленими у ст. 69 Закону №889-VІІІ для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) (ч. 1).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення.

Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі (ч. 2).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (ч. 10).

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку (ч. 11).

Відповідно до положень ст. 72 Закону №889-VІІІ державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення (ч. 1).

Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі:

наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;

впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;

перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку (ч. 2).

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження (ч. 3).

У разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку (ч. 4).

Статтею 73 Закону №889-VІІІ передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (ч. 1).

Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Згідно зі ст. 71 Закону №889-VІІІ Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі Порядок №1039), згідно з п. 3 якого рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає:

1) міністр стосовно державного секретаря відповідного міністерства;

2) суб`єкт призначення стосовно інших державних службовців.

Пунктом 4 Порядку №1039 передбачено, що дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Відповідно до п. 24 Порядку №1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Згідно з п. 25 Порядку №1039 дисциплінарна справа повинна містити:

дату і місце її формування;

підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Системний аналіз норм законодавства дозволяє суду виснувати, що ні Законом №889-VІІІ ні Порядком №1039 не обмежено повноважень суб`єкта призначення порушувати дисциплінарні провадження, як і не визначено підстав для порушення дисциплінарного провадження.

Суд поділяє стурбованість позивачки в частині кількості дисциплінарних проваджень порушених стосовно неї суб`єктом призначення протягом останнього року, та можливої необґрунтованості оскарженого дисциплінарного провадження у цій справі. Проте зауважує, що порушення дисциплінарного провадження не фіксує факту здійснення позивачкою дисциплінарного проступку, а призначене лише з метою ретельної перевірки обставин викладених у запиті, який став підставою для порушення дисциплінарного провадження. Тому, застосування відповідачем необмеженої дискреції під час вирішення питання про порушення дисциплінарного провадження, як вказує позивачка, суд не встановив.

Крім того слід звернути увагу, що за результатами відповідного дисциплінарного провадження суб`єктом призначення встановлено факт вчинення позивачкою дисциплінарного проступку передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VІІІ (перевищення службових повноважень) та застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби.

З врахуванням цих обставин, суд не бере до уваги покликання позивачки з приводу необґрунтованості відсторонення її від посади на період дисциплінарного провадження. Адже відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону №889-VІІІ державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених, зокрема, п. 7 ч. 2 ст. 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

З позиції суду, якщо за результатами дисциплінарного провадження встановлено факт вчинення дисциплінарного проступку, вид якого передбачає відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків, то це означає, що таке відсторонення на час вчинення дисциплінарного провадження могло бути обгрунтованим. Проте слід зауважити, що відповідачем не доведено існування необхідності відсторонення ОСОБА_3 від виконання посадових обов`язків на момент призначення дисциплінарного провадження.

З врахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про порушення дисциплінарного провадження слід відмовити. Оскільки позовна вимога про оплату ОСОБА_3 у розмірі середньої заробітної плати часу відсторонення від виконання посадових обов`язків є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про порушення дисциплінарного провадження, така теж не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади державної служби суд керується таким.

З наказу про порушення дисциплінарного провадження судом встановлено, що підставою для його прийняття був запит щодо правомірності дій ОСОБА_3 від 03.05.2022 /Т.І, арк.спр.17; Т.ІІ, арк.спр.86-88/.

З аналізу відповідного запиту судом з`ясовано, що наказом Держпраці від 03.12.2021 автора запиту ОСОБА_5 призначено тимчасово виконуючим обов`язки начальника ГУ Держпраці у Львівській області на час відсторонення від виконання обов`язків начальника ОСОБА_3 . Під час виконання обов`язків ОСОБА_5 , серед іншого, виконував окреме доручення в.о. голови Держпраці ОСОБА_6 №Д-70/1/7.2-22 від 14.04.2022, а також лист Держпраці №1564/4/4.4-ЗВ-22 від 17.04.2022.

Після повернення до виконання обов`язків начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_3 02.05.2022 письмово вимагала від ОСОБА_5 надати пояснення про причини невиконання окремого доручення №Д-70/1/7.2-22 від 14.04.2022 у встановлений термін та надати пояснення щодо виконання інших обов`язків за період перебування ОСОБА_5 тимчасово виконуючим обов`язки начальника головного управління.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 звернувся з запитом до Держпраці з проханням надати роз`яснення щодо правомірності дій ОСОБА_3 в частині відібрання пояснень за період тимчасового виконання ним обов`язки начальника головного управління, а також врахувати викладену у запиті інформацію /Т.ІІ, арк.спр.87/.

Суд зауважує, що на усі питання вказані у запиті Прокоп`яка від 03.05.2022 позивачка надала письмові пояснення від 12.05.2022 в межах дисциплінарного провадження, які містяться в матеріалах дисциплінарної справи /Т.І, арк.спр.101-108/.

Однак відповідно до протоколу №2/22 засідання дисциплінарної комісії від 27.05.2022 доповідач ОСОБА_7 поінформувала комісію, що згідно з документами, які були надані на запит голови дисциплінарної комісії ОСОБА_8 дисциплінарною комісією встановлено, що ОСОБА_3 підписувала накази Головного управління з кадрових питань (особового складу). Керівник органу виконавчої влади, що припиняється, має право підписувати лише документи щодо здійснення повноважень та виконання функцій з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері. Водночас повноваження щодо управління справами юридичної особи, в тому числі підписання наказів з кадрових питань, з моменту призначення переходять до комісії з ліквідації Головного управління, а саме до голови такої комісії /Т.ІІІ, арк.спр.94/.

За результатами дисциплінарного провадження Комісією зроблено висновок, що ОСОБА_3 вчинила дисциплінарний проступок, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме: перевищила службові повноваження, що полягає у підписанні документів щодо управління справами юридичної особи, а саме: наказів з кадрових питань, що належить до компетенції Голови комісії з ліквідації ГУ Держпраці у Львівській області /Т.ІІІ, арк.спр.97, 56-62/.

За цією підставою наказом Держпраці №444-К від 10.06.2022 позивачка звільнена з посади начальника ГУ Держпраці у Львівській області.

Таким чином суд висновує, що дисциплінарне провадження порушене з метою перевірки інформації викладеної в запиті ОСОБА_9 від 03.05.2022 щодо правомірності дій ОСОБА_3 в частині відібрання від нього пояснень за період виконання ним обов`язків начальника ГУ Держпраці у Львівській області. Проте під час проведення дисциплінарного провадження ОСОБА_3 звинуватили у перевищенні службових повноважень в частині підписання наказів з кадрових питань під час процедури ліквідації відповідного управління, в результаті чого позивачка була звільнена з посади.

Тобто, ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади за інше правопорушення ніж те, з метою перевірки якого порушено дисциплінарне провадження.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до ст. 73 Закону України «Про державну службу» дисциплінарна справа формується саме з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (ч. 1), а дисциплінарна справа повинна містити: підстави для відкриття дисциплінарного провадження та пояснення державного службовця, його безпосереднього керівника та інших осіб щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (п.п. 2, 6, 7, 8 ч. 2).

Аналогічні вимоги до формування дисциплінарної справи містяться в пунктах 24 та 25 Порядку №1039.

Системний аналіз положень законодавства вказує на те, що дисциплінарна комісія повинна здійснювати збір інформації лише щодо тих обставин, які стосуються підстав порушення дисциплінарного провадження і не може здійснювати дисциплінарне провадження щодо обставин, які не були підставою для його порушення.

Таке розуміння відповідає конституційному принципу закладеному в ч. 2 ст. 19 Конституції України, а протилежний підхід до роботи дисциплінарної комісії міг би призвести до необґрунтованого розширення кола предмету дисциплінарного провадження, зловживань під час його здійснення та порушень прав державних службовців, щодо яких таке провадження відбувається.

У цьому контексті суд звертає увагу відповідачів, що позивачка звертала увагу на ці обставини під час здійснення дисциплінарного провадження, однак жодної оцінки цьому не було надано.

На переконання суду, якщо під час дисциплінарного провадження стали відомі обставини, що можуть свідчити про вчинення державним службовцем іншого дисциплінарного проступку ніж той, з приводу якого воно проводиться, члени дисциплінарної комісії не позбавлені права звернутися із запитами (скаргами, доповідними і т.ін.) до суб`єкта призначення з метою вирішення питання про порушення іншого дисциплінарного провадження, в межах якого дослідити нові обставини.

Щодо порушень встановлених дисциплінарною комісією під час проведення дисциплінарного провадження стосовно позивачки в частині підписання неї наказів з кадрових питань під час проведення процедури ліквідації державного органу, суд керується таким.

Судом з матеріалів справи встановлено, що під час дисциплінарного провадження комісія виявила факт підписання начальником ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_3 протягом квітня 2022 року низки наказів з кадрових питань, а саме:

від 27.04.2022 №172-в «Про відпустку ОСОБА_10 »;

від 27.04.2022 №107-к «Про призначення ОСОБА_11 »;

від 28.04.2022 №173-в «Про відпустку ОСОБА_12 »;

від 28.04.2022 №174-в «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_13 »;

від 29.04.2022 №175-в «Про відпустку ОСОБА_14 »;

від 28.04.2022 №109-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_15 »;

від 28.04.2022 №110-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_16 »;

від 28.04.2022 №111-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_17 »;

від 28.04.2022 №112-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_18 »;

від 28.04.2022 №113-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_19 »;

від 28.04.2022 №114-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_10 »;

від 28.04.2022 №115-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_20 »;

від 28.04.2022 №116-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_21 »;

від 28.04.2022 № 117-к «Про присвоєння рангу державного службовця та встановлення надбавки ОСОБА_22 » /Т.І, арк.спр. 184-198/.

З цього приводу дисциплінарна комісія зазначила, що наказом Держпраці від 17.01.2022 №12 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Львівській області» утворено комісію з ліквідації Головного управління та призначено головою Комісії Прокоп`яка М.В., першого заступника начальника Головного управління /Т.ІІ, арк.спр.235/.

З позиції відповідача згідно з ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. З врахуванням цього, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи, в тому числі накази з кадрових питань. Оскільки ОСОБА_3 продовжила підписувати накази з кадрових питань, вона перебрала на себе повноваження голови ліквідаційної комісії, а отже, перевищила службові повноваження.

Однак суд не може погодитися з такими висновками відповідача 1 з огляду на таке.

Положенням про Державну службу з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 не врегульовано питання реорганізації чи ліквідації Держпраці та його територіальних органів. Водночас Держпраці є центральним органом виконавчої влади і його організація, повноваження та порядок діяльності визначені Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI (далі Закон №3166-VI).

Положеннями ст. 5 Закону №3166-VI передбачено, що міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України (ч. 1).

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3).

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч. 5).

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч. 7).

Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9).

Отже, Законом №3166-VI передбачено, що Держпраці припиняється шляхом ліквідації (як юридична особа публічного права) Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра. При цьому, Держпраці продовжує здійснювати свої повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції Держпраці. Такий «новий» орган має бути зареєстрований як юридична особа у триденний строк з дня набрання чинності акту Кабінету Міністрів про призначення керівника «нового» органу виконавчої влади. Водночас повноваження до такого «нового» органу перейдуть лише у випадку коли цей орган зможе забезпечити здійснення ним відповідних функцій і повноважень, про що Кабінет Міністрів видає відповідний акт.

На виконання ч. 9 ст. 5 Закону №3166-VI постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі Порядок №1074).

Цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі органи виконавчої влади) та їх територіальних органів. Дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації (п. 1).

У разі припинення органу виконавчої влади Кабінет Міністрів України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації. Головою комісії з реорганізації органу виконавчої влади затверджується керівник або заступник керівника утвореного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади, до якого перейшли права та обов`язки органу виконавчої влади, що реорганізується (п. 15).

До комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу (далі комісія) з моменту затвердження її персонального складу переходять повноваження щодо управління справами у частині забезпечення здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідно органу виконавчої влади або територіального органу (п. 18).

Право підписувати документи щодо припинення органу виконавчої влади або територіального органу надається голові комісії з моменту його затвердження до дня внесення запису про державну реєстрацію припинення органу виконавчої влади або територіального органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (п. 19).

Перелік повноважень голови комісії визначено п. 21 Порядку №1074, серед яких, зокрема:

- визначає у разі потреби з числа членів комісії уповноваженого представника, який представляє на підставі його доручення комісію у відповідних підприємствах, установах та організаціях (п. 3);

- забезпечує дотримання порядку звільнення працівників, зокрема тих, що є членами комісії, у тому числі письмово попереджає їх не пізніше ніж за два місяці до звільнення, повідомляє державну службу зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільняє працівників і забезпечує своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видає відповідні накази та підписує необхідні документи (п. 4).

Системний аналіз викладених норм свідчить про те, що голова комісії з припинення територіального органу наділений повноваженнями на підписання не всіх без виключення документів юридичної особи, що ліквідується, а лише тих що стосуються припинення територіального органу та прямо випливають з повноважень Голови комісії, визначених п. 19 Порядку №1074. В частині кадрових питань Голова комісії має право підписувати лише ті документи, які стосуються звільнення працівників та розрахунку з ними у зв`язку з цим.

Між тим, начальник управління продовжує виконувати свої посадові обов`язки в частині, що прямо не належать до повноважень Голови комісії. При їх виконанні начальник управління керується Положенням про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженим наказом Держпраці від 03.08.2018 №84. Зокрема:

- здійснення добору кадрів в Управління Держпраці (абз. 7 п. 11);

- організація роботи з підготовки, перепідготовки та підвищенні кваліфікації працівників (абз. 8 п. 11);

- призначення на посади керівників структурних підрозділів, призначення на посади інших державних службовців та працівників Управління Держпраці, присвоєння їм рангів державних службовців, прийняття рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, крім своїх заступників (абз. 9 п. 11);

- порушення перед головою Держпраці питання про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, а також щодо заохочення та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (абз. 10 п. 11).

Таким чином суд висновує, що повноваження начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, зокрема в частині винесених ним у квітні 2022 року наказів з кадрових питань не дублюються і не суперечать повноваженням Голови комісії з припинення.

Посилання відповідача на ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України як на підставу стверджувати про перевищення повноважень начальником ГУ Держпраці у Львівській області суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 81 Цивільного кодексу України порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом. Оскільки ж центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи ліквідуються не відповідно до Цивільного кодексу України, а в порядку передбаченому Законом України «Про центральні органи виконавчої влади, положення ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України не є застосовними до цих відносин.

Крім того, дисциплінарна комісія не звернула жодної уваги на той факт, що протягом квітня 2022 року такі ж накази з кадрових питань підписував як в.о. начальника управління Прокоп`як М.В., який був призначений в.о. начальника ГУ Держпраці у Львівській області на час відсторонення ОСОБА_3 /Т.ІІ, арк.спр.155-184/

Покликання відповідача на висновки Верховного Суду сформульовані у подібних правовідносинах (постанова Верховного Суду від 24.09.2019 у справі №0949/2231/18, від 30.03.2020 у справі №826/16935/18, від 30.09.2021 у справі №308/9519/20) суд до уваги не бере, оскільки предмет спору у цих справах не є тотожними предмету спору у даній справі. Зокрема, у цих справах досліджувалося питання правомочності ліквідатора в контексті повноважного представництва інтересів юридичних осіб публічного права в межах адміністративного процесу.

З врахуванням викладеного, суд вважає помилковими твердження відповідача 1 про перевищення повноважень начальником ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_3 в частині підписаних нею наказів з кадрових питань, а отже, звільнення з посади державної служби є незаконним.

Водночас суд не бере до уваги покликання позивачки з приводу не зберігання протоколів засідань дисциплінарної комісії в матеріалах дисциплінарної справи, оскільки прямої вимоги щодо місця зберігання таких протоколів в законодавстві немає.

Щодо інших покликань позивачки стосовно формування дисциплінарної комісії, порушень її прав як державного службовця чи дискримінації як особи з інвалідністю, такі не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того, це не змінює висновків суду стосовно протиправності дій та рішень відповідача 1 в частині звільнення позивачки з посади державної служби.

У цьому контексті суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника ГУ Держпраці у Львівській області, суд зазначає, що така є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення.

Частиною 6 ст. 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на висновок суду про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивачки з посади, належним способом захисту її прав є поновлення на посаді начальника ГУ Держпраці у Львівській області, з 14 червня 2022 року, тобто з дня наступного за днем звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок №100).

Відповідно до підп. «ж» п. 1 Розділу І Порядку №100 цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно із абз. 3 п. 2 Розділу ІІ Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 п. 3 Розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п. 5 Розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За змістом абз.1 п. 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом з`ясовано, що період з 14.06.2022 до 12.10.2022 є періодом вимушеного прогулу, за який позивачці слід виплатити середній заробіток, та який у підсумку становить 87 робочих днів.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_3 наданої ГУ Держпраці у Львівській області середньоденна заробітна плата позивачки складає 884,48 грн., середньомісячна заробітна плата складає 19016,32 грн. /Т.ІІ, арк.спр.52/

Таким чином, середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу з 14.06.2022 до 12.10.2022 складає (884,48 грн. Ч 87 робочих днів) 76949,76 грн. з врахуванням податків та зборів, який слід стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць (п. 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (п. 3).

Таки чином, судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд керується таким.

Згідно з п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з внесеними змінами) моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків, крім того у кожній справі суду необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 (справа №464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №173/424/17(2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 у справі №813/731/18, а також від 24.03.2020 у справі №818/607/17.

Враховуючи зазначене для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди вказана шкода повинна бути не лише передбачена, зокрема, спеціальним законом, а й підтверджена доказами, які повинні бути надані позивачем разом із такою вимогою.

Водночас як з`ясовано з матеріалів справи, позивач таких доказів суду не надала.

З наданих представником позивачки пояснень встановлено, що вона пов`язує заподіяння моральної шкоди спричиненими душевними стражданнями та погіршенням стану здоров`я з переслідуванням її як особи з інвалідністю та звільненням з посади державної служби.

Верховний Суд у п. 51 постанови від 27.11.2019 (справа №750/6330/17) зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У контексті правовідносин, які є спірними у цій справі, судом встановлено, що хоча наказ про звільнення і є неправомірним, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивача як і причиною досягнення позивачем негативних емоцій, рівня страждання або приниження. Переслідування її як особи з інвалідністю теж не знайшло свого підтвердження під час розгляду цієї справи.

Також, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між покликаннями позивача на погіршення стану її здоров`я і моральними стражданнями та необхідністю відшкодування моральної шкоди. Такі обставини не можуть слугувати беззаперечним доказом понесення моральних страждань.

Таким чином, підстави для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивачки на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про порушення дисциплінарного провадження, оплату часу відсторонення від виконання посадових обов`язків та відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці №444-к від 10.06.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_4 ».

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Держпраці у Львівській області, з 14.06.2022.

4. Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2022 по 12.10.2022 в сумі76949 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн.76 коп.

5. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Держпраці у Львівській області та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.10.2022.

Суддя Кравців О.Р.