Справа № 640/11112/22
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м. Київ № 640/11112/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
доЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Т.О від 04.07.2022 ВП № 66637432 про накладення штрафу на Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 5 100,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.08.2022 відкрито спрощене провадження на призначено справи до судового розгляду в судовому засіданні на 29.09.2022, яке в подальшому було відкладено на 06.10.2022 з метою отримання додаткових письмових доказів від позивача.

На переконання позивача, спірна постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, з огляду на те, що з метою виконання рішення суду позивачем було здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 , проте, через відсутність бюджетного фінансування перерахована сума коштів не була виплачена стягувачу, що жодним чином не залежить від позивача.

Представник відповідача в судові засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце проведення судових засідань, докази чого наявні в матеріалах справи. Правом на подання відзиву не скористався. Надав до матеріалів справи належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі наявних письмових доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2021 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66637432 з примусового виконання виконавчого листа №640/4914/21, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва від 18.08.2021 року про зобов`язання Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат донарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2020 рік, як особі з інвалідністю 2-ої групи внаслідок війни, у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

У пункті 2 вказаної постанови зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем, що сторонами не заперечується.

В свою чергу, 04.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковським Т.О. винесено постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю такої постанови позивач звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведене в сукупності свідчить, що постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2021 у справі № 640/4914/21 зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат донарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2020 рік, як особі з інвалідністю 2-ої групи внаслідок війни, у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Листом від 07.09.2021 №09/3921-044, який отриманий відповідачем 09.09.2021, позивач повідомив орган виконавчої служби про те, що Центром було здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 у розмірі 9 464 грн (дев`ять тисяч чотириста шістдесят, чотири гривні 00 коп.). До Департаменту 09.08.2021 направлено лист № 051/044-1666-13 щодо замовлення коштів по рішенню суду. Після надходження фінансування за бюджетною програмою «Забезпечення виконання рішень суду» кошти за рішенням суду будуть виплачені.

При цьому Позивач самостійно в позовній заяві зазначає про невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів.

За наслідками проведеного судового засідання 29.09.2022 протокольною ухвалою витребувано у позивача інформацію поквартально щодо наявності коштів та інформацію стосовно черговості позивача на виплату перерахованих коштів.

Відповідно до наданих позивачем письмових пояснень, станом на 01.09.2021 стягувач перебував під № 306, станом на 01.10.2021 - № 180, станом на 01.11.2021 - № 140, станом на 01.12.2021 - № 100, станом на 01.07.2022 під № 32.

Щодо виділення фінансування та виплати за рішеннями судів повідомлено, що з вересня по грудень 2021 року Центру було виділено 2 001 859,00 грн (два мільйони одна тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять грн 00 коп.), які були повністю використані.

На підтвердження повідомлених обставин позивачем до матеріалів справи надано Витяги із Списку черговості виконання рішень за пріоритетністю 2 - забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» за період з 01.09.2021 - 01.10.2022.

Наведене в сукупності свідчить про те, що позивач вжив заходів щодо повідомлення державного виконавця про часткове виконання рішення суду та одночасно вчиняв всі залежні від нього дії з метою повного виконання рішення суду.

Суд також вважає за необхідне відзначити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. При цьому, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника у разі невиконання саме без поважних причин останнім рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19 вересня 2019 року по справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19.

Так, зі змісту постанови про накладення штрафу, вбачається, що жодних заходів для з`ясування причин невиконання рішення суду в частині зобов`язання здійснити виплату коштів державним виконавцем не вживались. Зазначено лише про невиконання судового рішення, тобто, оцінка причин невиконання рішення на предмет їх поважності державним виконавцем не здійснювалась.

Більш того, слід зауважити, що вказана постанова про накладення штрафу не містить в собі й обґрунтувань щодо реальної можливості позивача виплатити стягувачу суму грошової допомоги та умисного невчинення цих дій.

Слід також звернути увагу, що позивач повідомив відповідача про неможливість виплати нарахованої грошової допомоги через відсутність коштів для її здійснення та ненадходження таких коштів від розпорядника вищого рівня.

Тобто, позивачем частково виконано рішення суду, а саме, проведено перерахунок розміру допомоги до 5 травня за 2020 рік, але виплата донарахованих сум не відбулася через відсутність виділених асигнувань для забезпечення виконання рішень суду, про що було повідомлено державного виконавця.

Відтак, факт частково не виконання судового рішення позивачем дійсно має місце, натомість часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від позивача причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Таким чином, на переконання суду, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

За такого правового регулювання та обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Вказана правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 310/6910/16-а.

Також Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір на загальну суму 2481,00 грн.

Відтак, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 04.07.2022 ВП №66637432.

3. Стягнути на користь Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (адреса: 03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7, ).

Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (адреса: 01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович