Справа № 140/3672/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3672/22 пров. № А/857/11227/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мачульський В.В.), ухвалене за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) в м.Луцьк 30 червня 2022 року у справі № 140/3672/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

06.05.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі Управління), просив: визнати протиправними дії щодо відмови в зарахуванні до пільгового страхового стажу періоду роботи у ВП «Шахта №9 Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірника очисного забою 5-го розряду з лютого 2018 року по квітень 2021 року, з травня 2021 року по вересень 2021 року у ДП «Шахта №9 Нововолинська» та відмови у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; зобов`язати Управління зарахувати до спеціального (пільгового) та страхового стажу за Списком №1 періоди роботи з лютого 2018 року по квітень 2021 року у ВП «Шахта №9 Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» та з травня 2021 року по вересень 2021 року у ДП «Шахта №9 Нововолинська» та провести перерахунок і виплату пенсії з врахуванням даного спеціального та пільгового стажу відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з врахуванням раніше виплаченої пенсії, з 25 жовтня 2021 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. Суд першої інстанції вказав, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки з наявних у справі письмових доказів вбачається, що в період з лютого 2018 по вересень 2021 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до пільгового стажу позивача вказаний період його роботи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до пільгового стажу позивача спірний період його роботи з мотивів несплати страхувальником страхових внесків, оскільки належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у справі у їх сукупності підтверджується стаж роботи позивача у вказаний період, виплату йому заробітної плати за цей період із відрахування страхових внесків. Також суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджено, що позивач після призначення пенсії продовжив працювати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи необхідна сплата страхових внесків, а не лише нарахування цих сум страхувальником. Скаржник вказує, що 01.04.2021 проведено перерахунок розміру пенсії автоматизованим способом в результаті якого зараховано страховий стаж по 31.01.2018. Скаржник зазначає, що право на зарахування періоду роботи з 01.03.2021 по 30.09.2021 позивач набуде через два роки, з 01.04.2023 за умови сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку. Скаржник вказує, що з врахуванням наявного спеціального (пільгового) страхового стажу та спірних періодів з лютого 2018 року по квітень 2021 року та з травня 2021 року по вересень 2021 року, позивач не набуде права на призначення пенсії за нормою статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Вважає, що прав позивача Управління не порушувало.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.09.2016 отримує пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - 46 років 08 місяців 06 днів.

Відповідно до рішення про призначення пенсії №83 за Списком №1 ОСОБА_1 враховано 11 років 05 місяців 13 днів (а.с.8).

25.10.2021 ОСОБА_1 звернувся в Управління з заявою про перерахунок стажу відповідно до Закону України «Про престижність шахтарської праці».

Листом Управління від 01.12.2021 повідомлено ОСОБА_1 про те, що станом на жовтень 2021 року розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 44 роки 8 місяців 06 днів, з них: 09 років 6 місяців 19 днів пільговий стаж з повним робочим днем під землею. З 01.11.2021 на підставі поданої заяви від 25.10.2021 проведено перерахунок пенсії до стажу зараховано період пільгової роботи з 01.09.2016 по 31.01.2018 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», страховий стаж 46 років 08 місяців 06 днів, з них 11 років 5 місяців 13 днів пільговий стаж з повним робочим днем під землею. У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового шахтарського стажу роботи 15 років, не поширюються норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

20.12.2021 ОСОБА_1 подав в Управління заяву про надання інформації про причини не зарахування періоду роботи з лютого 2018 року по вересень 2021 року у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» та зазначити, за наявності, які періоди пільгової роботи на підприємстві не увійшли до стажу при призначенні та перерахунку пенсії.

Листом Управління від 27.01.2022 ОСОБА_1 повідомлено, що при перерахунку пенсії з 01.04.2021 до страхового стажу не враховано період роботи з 01.02.2018 по 28.02.2021 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Також повідомлено, що право на зарахування періоду роботи з 01.03.2021 по 30.09.2021 ОСОБА_1 набуде через два роки з 01.04.2023 за умови сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку.

Вважаючи, що Управління протиправно не зарахувало період роботи з 01.02.2018 по 30.09.2021 до стажу роботи за Списком №1, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів забезпечує Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 № 345-VI (далі Закон № 345-VI).

Згідно з статтею 1 Закону № 345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Відповідно до статті 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до підрозділу 1 «Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень» розділу 1 «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, передбачена зайнятість повний робочий день на підземних роботах.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Пунктом 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі частини 1 статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до положень статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.16-18) наказом №74-к від 27.05.2011 ОСОБА_1 з 27.05.2011 переведений електрослюсарем підземним 5-го розряду з повним робочим днем під землею; 27.05.2020 відповідно до наказу №128 проведена атестація робочих місць за умовами праці, що підтверджує право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1; 30.04.2021 відповідно до наказу №04-к ВП «Шахта №9» «НВ» ДП «Волиньвугілля» реорганізована у Державне підприємство «Шахта №9 «НВ»» та 30.12.2021 зроблено запис, що позивач досі працює.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ВП «Шахта №9» «НВ» ДП «Волиньвугілля» та Державне підприємство «Шахта №9 «НВ»», які здійснили нарахування внесків та утримання таких із заробітної плати позивача.

Відповідно до Довідки про доходи №292 від 04.01.2022 ОСОБА_1 у період з 01.02.2018 по 30.09.2021 займає посаду енергетика, електрослюсар підземний. Форма працевлаштування основна. За вказаний період нараховано та виплачено ЄСВ.

Відповідно до долучених до матеріалів справи даних Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у періоди лютий-грудень 2018 року, 2019, 2020 роки, січень-квітень 2021 роки страхові внески ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», ДП «Шахта №9 «НВ»» не сплачувались.

Отже, фактично, внаслідок невиконання ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», а в подальшому і Державним підприємством «Шахта №9 «НВ»» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а, від 06 липня 2020 року у справі № 242/2179/17.

Щодо аргументів скаржника, що право на зарахування періоду роботи з 01.03.2021 по 30.09.2021 позивач набуде через два роки, з 01.04.2023 за умови сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини 1 статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Отже, дійсно, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. З слів Управління призначену пенсію позивачу самостійно перераховано без подання відповідної заяви з 01.04.2021

Проте, норма частини 4 статті 42 Закону №1058-IV передбачає, що пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини 1 статті 28 Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

В межах спірних правовідносин, враховуючи, що звернення позивача від 25.10.2021 зумовлене набуттям додаткового страхового стажу після призначення пенсії. Закон №1058-IV, тоді як при перерахунку пенсії позивачу Управління протиправно не врахувало з 01.02.2018 по 30.09.2021, оскільки такий страховий стаж становить не менш як 24 місяці, а тому позивач наділений правом на відповідний соціальний захист - перерахунок пенсії. В свою чергу, держава, в особі своїх органів, не може відмовляти у його реалізації з формальних (надуманих) підстав.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Управління протиправно відмовило позивачу у зарахуванні до пільгового страхового стажу періодів роботи у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді гірника очисного забою 5-го розряду з лютого 2018 року по квітень 2021, з травня 2021 року по вересень 2021 року у ДП «Шахта №9 «Нововолинська» та у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії позивачу з врахуванням спірного періоду страхового стажу відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з врахуванням раніше виплаченої пенсії, з 25.10.2021.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови позивачу перерахунку пенсії, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 140/3672/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко