Справа № 580/3908/22
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року справа № 580/3908/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить:

- визнати неправомірними постанови державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.07.2022 АСВП69389185 та АСВП69424938 та зобов`язати начальника зазначеного відділу ДВС поновити порушене право скаржника шляхом скасування постанови АСВП69389185 та АСВП69424938 та закінчення цього виконавчого провадження про стягнення витрат виконавчого провадження, з одночасним скасуванням арешту коштів на банківських рахунках позивача.

Ухвалою судді від 16.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 23.09.2022 зупинено провадження у справі до надання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 25.10.2022 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2021 року у справі №711/6959/21 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Позивачем 3 грудня 2021 року сплачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та сплачено на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. та копії відповідних квитанцій надано до Придніпровського районного суду м. Черкаси при отриманні копії постанови від 02 грудня 2021 року.

Виконавчі провадження №68530956 та №68530885 відкриті після того, коли штраф вже було добровільно в межах наданого строку сплачено ОСОБА_1 , тому виконавчі провадження не мали бути відкриті, оскільки рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2021 року у справі №711/6959/21 виконано добровільно 03.12.2021, як наслідок є незаконним та безпідставним стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження.

Після направлення до Придніпровського районного суду м. Черкаси скарги на дії державного виконавця 12 липня 2022 року самим же державним виконавцем закрито виконавчі провадження №68530956, №68530885 та відкрито 15 липня виконавчі провадження №69389185 та №69424938 з приводу стягнення виконавчих витрат за виконавчими провадженнями №68530956 та №68530885.

Позивач вважає незаконним стягнення з нього витрат виконавчого провадження та накладення арешту на рахунки, оскільки постанову суду ним виконано добровільно до відкриття виконавчих проваджень №68530956, №68530885.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву проти позову не подав, про причини неподання суд не повідомив, хоча копію ухвали від 16.09.2022 про відкриття провадження у справі отримав в електронний кабінет 20.09.2022, тому справу розглянуто за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2021 року у справі №711/6959/21 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

На виконанні у Придніпровському відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (к. Київ) перебувало виконавче провадження №68530885 з примусового виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2022 року у справі №711/6959/21 в частині стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 850 грн. та виконавче провадження №68530956 з примусового виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2022 року у справі №711/6959/21 в частині стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 454 грн.

Постановами державного виконавця Придніпровському відділі ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (к. Київ) від 08.07.2022 вказані виконавчі провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа та виділено в окреме провадження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Постановами державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси від 15.07.2022 відкрито виконавчі провадження №69389185 та №69424938 з примусового виконання постанов від 07.02.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження в розмірі 146,30 грн.

В цей же день державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень №69389185 та №69424938 та про арешт коштів на рахунках ОСОБА_1 .

Вважаючи наведені постанови неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Суд враховує, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі Інструкція №512/5), розділом VI передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

За змістом положень ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до частини третьої статті 40 вказаного Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції №512/5 якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Отже, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що вони не стягнуті.

Разом з тим, відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

За таких обставин, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження пов`язується з процесом примусового виконання рішення, однак якщо боржник виконав таке рішення до відкриття виконавчого провадження на нього не може покладатись обов`язок сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Позивач у позовній заяві вказує, що 3 грудня 2021 року сплатив штраф у розмірі 850 грн. та сплатив на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. та копії відповідних квитанцій надав до Придніпровського районного суду м. Черкаси при отриманні копії постанови від 02 грудня 2021 року у справі №711/6959/21.

Отже, позивач виконав судове рішення до відкриття виконавчого провадження.

При цьому, всупереч імперативних вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач у встановлений судом строк не надав доказів протилежного.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси від 15.07.2022 про відкриття виконавчих проваджень №69389185 та №69424938 з примусового виконання постанов від 07.02.2022 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження в розмірі 146,30 грн., а також постанов від 15.07.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень №69389185 та №69424938.

Щодо вимог про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту коштів на банківських рахунках позивача, суд виходить з такого.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечувати реальне відновлення порушеного права.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням закріпленого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку, є зобов`язання відповідача закінчити вищенаведені виконавчі провадження та зняти арешти, накладені на кошти, що знаходяться на рахунках позивача, однак такі дії повинен вчинити державний виконавець на виконанні у якого перебуває відповідне виконавче провадження, а не начальник відділу ДВС.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.07.2022 про відкриття виконавчих проваджень №69389185 та №69424938 з примусового виконання постанов про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Придніпровського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.07.2022 про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень №69389185 та №69424938.

Зобов`язати Придніпровський відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийняти постанови про закінчення виконавчих проваджень №69389185 та №69424938 та зняти арешт коштів на банківських рахунках позивача, накладений у межах виконавчих проваджень №69389185 та №69424938.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, просп. Хіміків, 50, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО