Справа № 320/6731/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року № 320/6731/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Валентина-2000"

до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «Валентина - 2000» з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати припис №10 від 7 червня 2022 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін;

-визнати протиправним та скасувати рішення №16 від 8 червня 2022 року про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення про вилучення у ПП «Валентина-2000» суми необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 1 164 770, 01 грн. та застосування штрафу у розмірі 1 164 770,01 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки при перевірці перевірючими було допущено математичні вирахування.

Відповідач позов не визнав, просив у позов відмовити, оскільки сам припис не несе ніяких негативних наслідків для позивача. Також визнає невірні математичні розрахунки, що призвели до невірного визначення суми штрафу та виручки.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 05.08.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 01.09.2022 о 14:30.

01.09.2022 у судове засідання не прибули сторони, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належними чином, явку своїх представників не забезпечили. На адресу суду представник позивача надіслав клопотання про перенесення розгляду справи. Суд ухвалив відкласти судове засідання на 12.09.2022 о 14:30.

12.09.2022 у судове засідання не прибули сторони, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином, явку своїх представників не забезпечили. На адресу суду відповідач направив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених сторін, на підставі частини дев`ятої статті 205, частини четвертої статті 229, частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом проведено судове засідання без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного запису у справі та вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області, на підставі ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та наказу вд 24.05.2022 №689-ОД та посвідчення (направлення) на проведення заходу ввід 24.05.2022 №649 здійснено позапланову перевірку господарської діяльності Приватного підприємства «Валентина-2000» (юридична адреса: 08140, Київська область, с. Білогородка, вул. Володимирська, б. 186-Б, місце господарської діяльності : 08150, Київська область, м. Боярка, вул. Соборності, б. 47/А).

Підстава: доручення Прем`єр-міністра України від 08.05.2022 №11381/0/1-22.

Предмет перевірки: дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами перевірки складено акт від 06.06.2022 №25, яким встановлено ряд порушень.

Так, перевіркою встановлено:

1.підприємством в період з 08.05.2022 по 19.05.2022 здійснювалась реалізація бензинів автомобільних та дизельного палива за роздрібними цінами, які сформовано з порушенням вимог законодавства та є завищеними на бензин автомобільний на 22,31 грн./л., на дизельне паливо від 22,37 грн./л до 27,37 грн./л, що є порушенням п. 41-4 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 та ч.3 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення»;

2. підприємство не здійснює декларування змін роздрібних цін на бензин автомобільний та дизельне паливо, що є порушенням п. 2, 3, 4 Порядку декларування зміни роздрібних цін на товари, що мають істотну соціальну значущість і товари протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою КМУ від 22.04.2020 №341 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» (далі Порядок).

Внаслідок вказаних порушень, позивачем в період з 08.05.2022 по 19.05.2022 одержано, на думку відповідача, необґрунтовану виручку в розмірі 1 164 770,01 грн. та у зв`язку з неналежним формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін споживачам завдано збитки.

07.06.2022 складено припис №10 про виконання вимог щодо усунення порушень порядку формування встановлення та застосування державних (регульованих) цін, яким від позивача вимагалось в 2 тижневий термін здійснити декларування роздрібних цін на бензини автомобільні та дизельне паливо відповідно до вимог постанови КМУ №341.

08.06.2022 відповідач, розглянувши матеріали позапланової перевірки, прийняв рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення №16.

Враховуючи, що відповідачем незаконно та протиправно винесені рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 №667 (далі - Положення про Держпродспоживслужбу №667), - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Приписами підпункту 11 пункту 3 Положення про Держпродспоживслужбу №667 обумовлено, що основними завдання Держпродспоживслужби у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до п.п.11 п.4 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №147, Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування встановлення та застосування державних регульованих цін, надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Закон України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (далі - Закон №5007) визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ст. 2 Закону України №5007, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №5007 реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику.

Статтею 16 Закону №5007 визначено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Згідно із ст. 18 Закон №5007 для виконання вищезазначених функцій уповноважені органи мають право:

1) проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки:

достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін;

наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;

2) одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;

3) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;

4) робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;

5) вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

6) приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

7) надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

8) звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Пунктом 4 частини 1 статті 20 Закону №5007 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за невиконання приписів уповноважених органів або створення перешкод для виконання покладених на них функцій - штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

VI. Оцінка суду

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про ціни та ціноутворення», державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, який визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначене законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про ціни та ціноутворення», державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом:

1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання:

фіксованих цін;

граничних цін;

граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди);

граничних нормативів рентабельності;

розміру постачальницької винагороди;

розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);

2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 13.03.2022 №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) в окремих сферах, зокрема, щодо запобігання неконтрольованому зростанню цін на товари, які мають істотну соціальну значущість, виключно на підставі рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері.

Перелік товарів, що мають істотну соціальну значущість затверджений постановою КМУ від 22.04.2020 №341, в якій серед переліченого, зокрема, бензин марки А-92, бензин марки А-95, дизельне пальне.

Згідно п. 3 Порядку, декларування зміни роздрібних цін на товари здійснюється суб`єктом господарювання щодо об`єкта (закладу) роздрібної торгівлі у разі збільшення роздрібної ціни на товар, що реалізується таким об`єктом (закладом), порівняно з роздрібною ціною на дату набрання чинності постановою КМУ від 22.04.2020 №341 або з попередньо задекларованою роздрібною ціною (крім випадків збільшення ціни внаслідок закінчення строку дії знижки або зменшення ціни):

на 15 відсотків і більше - за 30 днів до початку застосування роздрібної ціни, яка декларується, без урахування дня декларування;

на 10 відсотків і більше, але менше ніж 15 відсотків, - за 14 днів до початку застосування роздрібної ціни, яка декларується, без урахування дня декларування;

на 5 відсотків і більше, але менше ніж 10 відсотків, - за три дні до початку застосування роздрібної ціни, яка декларується, без урахування дня декларування.

Декларування зміни роздрібних цін на товари здійснюється в електронному вигляді шляхом подання відомостей до Держпродспоживслужби через її офіційний веб-сайт з використанням кваліфікованого електронного підпису.

Відомості автоматично вносяться до Реєстру роздрібних цін на товари, який ведеться в електронному вигляді Держпродспоживслужбою. Внесення відомостей до Реєстру роздрібних цін на товари здійснюється безоплатно.

До відомостей з Реєстру роздрібних цін на товари Держпродспоживслужба на своєму офіційному веб-сайті забезпечила вільний, цілодобовий і безоплатний доступ.

Під час перевірки встановлено, що позивачем не здійснювалося декларування зміни роздрібних цін, хоча такі зміни відбувались, що підтверджується наказами по підприємству, які позивач надавав під час проведеної перевірки.

Як наслідок, відповідачем правомірно винесено припис від 07.06.2022 №10 з вимогою здійснити декларування роздрібних цін.

Відповідно до статті 117 Конституції України, постанови і розпорядження КМУ є обов`язковими до виконання.

Суд звертає увагу на те, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфер публічно-правових відносин, при цьому обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Аналогічна правова позиція підтверджується, зокрема,рішеннями Конституційного Суду України від 25.11.1997 №6-рп/1997 та від 25.12.1997 №9-рп/1997, зі змісту яких випливає, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

При цьому, слід зазначити, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Факт направлення оскарженого припису від 07.06.2022 №10 не є порушення прав позивача. Сам по собі припис на момент звернення до суду не несе негативних наслідків для позивача.

Що стосується визнання протиправним та скасування рішення від 08.06.2022 №16, суд зазначає таке.

За приписами пунктів 1, 6, 8 частини першої статті 18 Закону України "Про ціни і ціноутворення" уповноважені органи мають право: проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 названого Закону визначено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Як передбачено частиною 2 статті 20 Закону України "Про ціни і ціноутворення", суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету. Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або адресного споживача, повертається споживачам.

Статтею 238 ГК України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Перевіркою встановлено та зафіксовано у акті порушення позивачем п. 41-4 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Матеріалами справи підтверджено, що рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення №16 від 08.06.2022 направлено на адресу позивача та було отримане 23.06.2022.

Судом зауважено, що позивачем не було наведено достатніх доказів щодо скасування спірного рішення. Крім того, зауваження щодо законності, підстав та порядку проведення процедури заходу державного контролю у позивача відсутні, відповідно доказуванню не підлягають.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами порушення позивачем, що викладені в акті перевірки, необґрунтована виручка позивача становить 17 712, 77 грн., що не заперечується відповідачем. Отже, до ПП "Валентина-2000" повинен бути застосований штраф у розмірі 100% неогрунтованої виручки в розмірі 17 712, 77 грн.

Відтак, рішення №16 від 8 червня 2022 року про застосування адміністративно-господарських санкцій до Приватного підприємства «Валентина - 2000» суми необґрунтовано одержаної виручки 1 147 057, 24 грн. (1 164 770, 01 грн. - 17 712, 77 грн.) та застосування штрафу у розмірі 1 147 057, 24 грн. (1 164 770, 01 грн. - 17 712, 77 грн.) протиправним та підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір на суму 19 952, 55 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 976, 28 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №16 від 8 червня 2022 року про застосування адміністративно - господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення про вилучення у ПП «Валентина-2000» в частині суми необґрунтовано одержаної виручки 1 147 057, 24 грн. та застосування штрафу у розмірі 1 147 057, 24 грн.

У задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (, місцезнаходження: 08133, Киїська область, Бучанський район, м. Вишневе, вул. Балукова, 22) на користь Приватного підприємства «Валентина-2000» (, місцезнаходження: 08140, Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, 186-Б) судовий збір у розмірі 9 976,28 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість грн. 28 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 25.10.2022