Справа № 320/13023/21
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м. Київ Справа № 320/13023/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 27.05.2021 № 6135-8194/О-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті позивачу доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача з 12.05.2021 здійснити позивачу нарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є непрацюючим пенсіонером, який проживає на території радіоактивного забруднення, а відтак має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому частиною другою статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII у редакції, чинній до 01.01.2015.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/13023/22 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від 03.12.2021 № 1000-0903-7/124068, який ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 повернуто відповідачу без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

З 03.02.1982 року по даний час позивач проживає на території с. Лука Білоцерківського району (колишній Таращанський район) Київської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначених у Додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106, є зоною гарантованого добровільного відселення.

Вказані обставини представником відповідача не заперечуються та підтверджуються даними, що містяться у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 (а.с. 10), паспорті позивача серії НОМЕР_2 (а.с. 5-7), довідці Виконавчого комітету Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області від 27.04.2021 № 184-22-12 (а.с. 11), пенсійному посвідченні серії НОМЕР_3 , виданому позивачу 19.11.2013 Пенсійним фондом України (а.с. 9), посвідченні громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках категорії 3 серії НОМЕР_4 , виданому позивачу 01.08.1993 Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 12).

У травні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив здійснити йому перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у відповідності до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (а.с. 13).

Листом від 27.05.2021 № 6135-8194/О-02/8-1000/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (а.с. 14).

Так, відповідач зазначив, що норма, яка передбачала право позивача на отримання вказаної вище доплати до пенсії, втратила чинність 01.01.2015 у зв`язку зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 27.05.2021 № 6135-8194/О-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті йому доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, чинній до 01.01.2015) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 7 пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, до Закону № 796-XII внесено зміни шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

Законом України «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 04.02.2016 № 987-VIII (далі - Закон № 987-VIII), який згідно з розділом ІІ «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01.01.2016, до Закону № 796-XII включено статтю 39 наступного змісту: «Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».

У подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 17.07.2018 відновлено дію статті 39 Закону № 796-XII у редакції, чинній до 01.01.2015, яка за своїм змістом та правовим регулюванням у порівнянні зі статтею 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VIII передбачає доплати значно більшим категоріям осіб та, як наслідок, відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не відновлено з включенням статті 39 Законом № 987- VIII.

Так, стаття 39 Закону № 796-XII у редакції Закону № 987-VIII, яка чинна з 01.01.2016, врегульовує питання доплат виключно тим особам, які працюють у зоні відчуження.

У свою чергу редакція статті 39 Закону № 796-XII, яка була чинна до 01.01.2015, врегульовувала питання здійснення доплат значно більшим категоріям осіб, а саме:

1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю);

2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях;

3) студентам, які там навчаються;

4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення;

5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Таким чином, відновлення дії статті 39 Закону № 796-XII у редакції, яка діяла до 01.01.2015 (до внесення змін Законом № 76-VIII), спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01.01.2016 статті 39 Закону № 796-VIII у редакції Закону № 987-VIII.

Разом з тим, враховуючи, що статтю 39 Закону № 796-XII у редакції Закону № 987-VIII та статтю 39 Закону № 796-XII у редакції, яка діяла до внесення змін Законом № 76-VIII, які визнані неконституційними, не можна вважати однопредметними нормативно-правовими актами, оскільки вони встановлюють право на доплати різному колу суб`єктів, суд дійшов висновку, що підстави для застосування темпорального підходу для вирішення колізії цих норм відсутні.

Натомість, визначаючись щодо способу подолання зазначеної правової колізії, суд керується приписами статей 3 та 8 Конституції України, відповідно до яких в Україні визнається і діє принцип верховенства права, у відповідності до якого людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення виниклої внаслідок цього колізії забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення - на отримання передбаченого статтею 39 Закону № 796-VIII підвищення до пенсії відновлено з 17.07.2018 з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18, які в силу приписів частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд має враховувати при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 320/13023/21, враховуючи суб`єктний склад сторін, предмет та підстави позову, а також правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дана справа є типовою по відношенню до зразкової справи № 240/4937/18.

За таких обставин суд вважає, що позивач, як особа, яка є непрацюючим пенсіонером та проживає на території радіоактивного забруднення, має право на отримання з 12.05.2021 підвищення до пенсії у розмірі, визначеному положеннями статті 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній до 01.01.2015).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача, викладена у листі від 27.05.2021 № 6135-8194/О-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті позивачу доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум, є протиправною.

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача з 12.05.2021 здійснити позивачу нарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 908,00 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 194, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 27.05.2021 № 6135-8194/О-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) з 12.05.2021 здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XIІ з урахуванням раніше виплачених сум.

4.Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Харченко С.В.