Справа № 420/5836/22
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/5836/22
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів у відшкодування завданої шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд:

- стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 77357,55 грн. по бронетанковій службі, яка встановлена службовим розслідуванням за результатами якого виданий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2015 року № 1533;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 17042,01 грн. по автомобільній службі, яка встановлена службовим розслідуванням за результатами якого виданий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2015 року № 1533;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 81005,37 грн. по службі пального і мастильних матеріалів, яка встановлена службовим розслідуванням за результатами якого виданий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 17.08.2015 року № 1533;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 7958,40 грн. по автомобільній службі, яка встановлена службовим розслідуванням за результатами якого виданий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 11.04.2016 року № 925;

- стягнути із ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду в розмірі 13902,30 грн. по продовольчій службі, яка встановлена службовим розслідуванням за результатами якого виданий наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15.01.2019 року № 103;

стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 2958,98 грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 98 коп.), сплачений при поданні позовної заяви.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за завдання матеріальних збитків повернута позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що повертаючи позовну заяву з підстав не сплати судового збору, суд першої інстанції не врахував того, що військова частина утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України та фінансується за рахунок і в межах коштів державного бюджету. Також, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою майновий стан військової частини та ведення на всій території України військового стану.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно пропуску військовою частиною строку звернення до адміністративного суду, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того факту, що особовий склад та представники юридичної служби військової частини НОМЕР_1 постійно залучались для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, внаслідок чого з об`єктивних причин не було можливості належним чином організовувати позовну роботу в інтересах військової частини НОМЕР_1 в у строки, визначені КАС України, перебуваючи не у пункті постійної дислокації частини, без можливості доступу до всіх необхідних документів, які б потрібні були для обґрунтування позовних вимог. Крім того, апелянт вказує на неналежне виконання попередніми начальниками юридичної служби військової частини НОМЕР_1 своїх функціональних обов`язків в частині організації та ведення претензійної і позовної роботи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що був виключений зі списків з військової частини НОМЕР_1 , оскільки з 13.08.2015 року був призначений на посаду у військовій частині НОМЕР_3 , а тому не був присутнім на жодному службовому розслідуванні, не був ознайомлений з результатами таких службових розслідувань. Також відповідач зазначає, що апелянт повинен був звертатись до суду з відповідними позовами одразу після виявлення, на думку апелянта, завданої шкоди, проте таких дій не вичинив за відсутності обставин, які об`єктивно перешкоджали військові частині звертатись своєчасно до суду.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В адміністративному позові зазначено, що факт завдання відповідачем майнової шкоди встановлений наказами командира військової частини НОМЕР_1 виданими за результатами проведення службових розслідувань, а саме:

- наказ №1533 від 17.08.2015 року, розмір шкоди становить 77357,55 грн.;

- наказ №1533 від 17.08.2015 року, розмір шкоди становить 17042,01 грн.;

- наказ №1533 від 17.08.2015 року, розмір шкоди становить 81005,37 грн.;

- наказ №925 від 11.04.2016 року, розмір шкоди становить 7958,4 грн.;

- наказ №103 від 15.01.2019 року, розмір шкоди становить 13902,30 грн.

Відповідно до копії наказу №1533 від 17.08.2015 року «Про результати службового розслідування за фактом нестачі військового майна» відповідач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення військового звання, а також вирішено утримати з відповідача суму заподіяної шкоди в розмірі 175404,93 грн. Також в цьому наказі зазначено, що в діях відповідача вбачаються ознаки злочинів передбачених ст. 413 «Втрата військового майна» КК України та за даними фактами має бути надана правова оцінка органами військової прокуратури, у зв`язку із чим вирішено передати матеріали службового розслідування на ім`я військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону для прийняття правового рішення.

Відповідно до копії наказу №925 від 11.04.2016 року «Про результати службового розслідування за фактом нестачі військового майна» відповідач притягнутий до підвищеної матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі втратою військового майна та вирішено утримати з відповідача 7958,40 грн. Також в цьому наказі зазначено, що відповідач в ході проведення службового розслідування пояснень не надавав у зв`язку із його переведенням до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 відповідно до наказу командира військової частини п/п НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.10.2015 року №229. Вказано також цьому наказі, що в діях відповідача вбачаються ознаки злочинів передбачених ст. 413 «Втрата військового майна» КК України та за даними фактами має бути надана правова оцінка органами військової прокуратури, у зв`язку із чим вирішено передати матеріали службового розслідування на ім`я військового прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону для прийняття правового рішення.

Відповідно до копії наказу №103 від 15.01.2019 року «Про результати службового розслідування за фактом незаконного витрачання продуктів харчування», за наслідками проведеного службового розслідування було наказано начальнику відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 направити матеріали службового розслідування до військових частин в яких на даний час проходять службу нижчевказані військовослужбовці та підготувати матеріали для подальшого направлення цивільного позову щодо відшкодування завданих державі збитків по продовольчій службі у розмірі 13902,30 з боку капітана ОСОБА_1 .

Таким чином, про завдання відповідачем майнової шкоди військовій частині стало відомо 17.08.2015 року, 11.04.2016 року та 15.01.2019 року відповідно, проте як адміністративний позов в цій справі поданий 09.04.2022 року засобами поштового зв`язку, більш ніж через шість років від дня, коли військова частина довідалася про порушення свого права та про особу, яка його порушила з 17.08.2015 року, майже через п`ять років з 11.04.2016 року та більш ніж через два роки з 15.01.2022 року.

Додатково апеляційний суд встановив, що відповідно до копії витягу з Книги грошових стягнень та нарахувань військової часини НОМЕР_1 , запис стосовно боргу відповідача в сумі 17042,01 грн., 7958,40 грн., 81005,37 грн. та 43770,08 грн внесений 30.12.2017 року, в сумі 13902,3 грн. внесений 15.01.2019 року, а залишок станом на 27.07.2022 року становить 163678,16 грн.

Витребувані апеляційним судом копію наказу про звільнення відповідача з військової служби; відомості щодо проведення відрахувань з грошового забезпечення відповідача на відшкодування матеріальної шкоди, у разі проведення таких відрахувань, та докази на підтвердження таких відомостей; відомості щодо відмови відповідача у добровільному відшкодуванні завданої майнової шкоди, апелянт не надав, посилаючись на знищення частини документації. При цьому доказів на підтвердження знищення частини документації апелянт не надав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення із позовом до суду та повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, з моменту виникнення права на звернення до суду з даним позовом, не реалізував свого права тривалий час та не надав суду докази на підтвердження неможливості такого звернення у найкоротші строки.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України (в редакції чинній на час подання військовою частиною адміністративного позову), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами абзацу другого частини другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, для правильного обчислення тримісячного строку визначальним є встановлення дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Як зазначено в адміністративному позові факт завдання відповідачем майнової шкоди встановлений наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2019 року №103, від 11.04.2016 року №925, від 17.08.2015 року №1533.

На той час було чинним Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року (надалі Положення №243/95-ВР), яке втратило чинність 31.10.2019 року, з дня набрання чинності Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ.

Положення №243/95-ВР визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами (абзац 1 пункту 1 Положення).

За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України (абзац 2 пункту 1 Положення №243/95-ВР).

За приписами пункту 4 Положення №243/95-ВР, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Пунктом 5 Положення №243/95-ВР встановлено, що час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково (абзац 1 пункту 6 Положення №243/95-ВР).

За приписами пункту 23 Положення №243/95-ВР, командир військової частини після розгляду матеріалів розслідування, не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. Такий наказ доводиться до відома винної особи під розписку. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Відповідно до пункту 31 Положення №243/95-ВР, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

За приписами пункту 32 Положення №243/95-ВР на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, чинні на час, коли військова частина НОМЕР_1 дізналась про завдання відповідачем майнової шкоди, було передбачене декілька підстав за наявності яких військова частина мала звернутись до суду з позовом про стягнення заподіяної шкоди у порядку, встановленому чинним законодавством, а саме:

- не притягнення військовослужбовця, який продовжує проходження служби, до матеріальної відповідальності наказом командира військової частини у місячний термін з дня закінчення розслідування;

- звільнення винної особи у запас або у відставку чи її вибуття із військової частини до прийняття стосовно неї рішення про стягнення заподіяної шкоди.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що Положення №243/95-ВР не містить приписів, якими встановлювалися строки для звернення до суду з позовом про відшкодування заподіяної державі шкоди, а пункт 5 Положення №243/95-ВР містить лише граничні строки, які не можуть перевищувати строків позовної давності, та які стосуються притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, що не є тотожнім строку звернення до суду.

Також, апеляційний суд зазначає, що 31.10.2019 року набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ, який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Вказаний закон не містить положень щодо поширення його дії у часі на правовідносини які виникли до набрання цим законом чинності.

Проте, апеляційний суд вказує, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Вказана норма, як і норма Положення №243/95-ВР передбачає можливість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, яка є видом юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку винної особи покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з її вини. При цьому відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи (ст. 10 Закону №160-ІХ)

Частиною третьою статті 10 Закону №160-ІХ передбачено, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Також, відповідно до ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Враховуючи наведені приписи, як Положення №243/95-ВР, так і Закону №160-ІХ, до спірних правовідносин має бути застосований тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки у цьому спорі з позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень.

Аналогічні висновки щодо застосування 3-місячного строку звернення до суду у справах щодо стягнення майнової шкоди викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі №140/6315/20 та від 24 червня 2021 року у справі №420/4099/20.

Як підтверджено матеріалами справи позов про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної державі, військовою частиною НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) підписаний 09.04.2022 року та поданий засобами поштового зв`язку, а до суду надійшов 14.04.2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України, тримісячного строку звернення до суду.

При цьому апеляційний суд зазначає, що, а ні адміністративний позов, а ні апеляційна скарга не містять відомостей (апелянтом на вимогу апеляційного суду не надана інформація) щодо відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду після звільнення зі служби (вибуття з військової частини).

Частиною 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством.

При постановленні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним позивачем причинам пропуску строку звернення до суду, які є поважними та дають підстави для поновлення такого строку.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта та зазначає, що неналежне виконанням попередніми начальниками юридичної служби військової частини своїх функціональних обов`язків правильно не прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки це не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що представники юридичної служби військової частини не перебували у пункті постійної дислокації частини, оскільки, відповідно до наданих апелянтом суду першої інстанції доказів (а.с. 116-135), військовослужбовці юридичної групи військової частини НОМЕР_1 , а саме:

- ОСОБА_2 начальник юридичної групи, який зарахований до списків особового складу апелянта з 31.12.2016 року та звільнений з військової служби й виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 з 30.05.2019 року, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони прибув з 07.06.2017 року по 11.07.2017 року, з 25.07.2017 року по 04.12.2017 року, з 15.12.2017 року по 18.01.2018 року, з 12.06.2018 року по 22.10.2018 року, з 07.11.2018 року17.12.2018 року, з 23.12.2018 року по 12.02.2019 року; перебував у відпустці з 12 по 24 липня 2017 року, з 05 по 14 грудня 2017 року, з 18 по 22 грудня 2018 року, з 23.10.2018 року по 06.11.2018 року;

- ОСОБА_3 офіцер юридичної групи, який зарахований до списків особового складу вч п/п НОМЕР_2 з 19.09.2015 року, та виключений зі складу військової частини п/п НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) з 29.10.2016 року; для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони прибув з 05.01.2016 року по 14.05.2016 року, з 01.06.2016 року по 23.10.2016 року;

- ОСОБА_4 начальник юридичної групи, який виключений зі складу військової частини п/п НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ) з 28.01.2015 року, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони прибув з 11.11.2014 року;

- ОСОБА_5 - начальник юридичної групи з 15.03.2019 року, який зарахований до списків особового складу апелянта з 28.08.2018 року, для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони прибув з 11 листопада по 24.12.2018 року, з 20 січня по 11 червня 2020 року, з 18 по 21.12.2020 року, з 19.03.2021 року; перебував у відпустці з 06 по 18 січня 2020 року, з 03 по 16 березня 2021 року, з 05 по 20 вересня 2021 року.

Надані докази на підтвердження залучення особового складу та представників юридичної служби військової частини для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, свідчать про залучення військовослужбовців юридичної групи військової частини НОМЕР_1 для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, але не весь поспіль календарний період починаючи з дати коли апелянт дізнався про завдання відповідачем майнової шкоди військовій частині, а саме з 17.08.2015 року, з 11.04.2016 року та з 15.01.2019 року.

З моменту виникнення права на звернення до суду з даним позовом, позивач, суб`єкт владних повноважень, не реалізував свого права більш ніж шість років від дня, коли військова частина довідалася про порушення свого права та про особу, яка його порушила з 17.08.2015 року, майже п`ять років з 11.04.2016 року та більш ніж два роки з 15.01.2022 року.

Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, а наведені причин його пропуску є неповажними апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судів та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу при вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду - без змін.

При цьому, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022р. відстрочено Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) сплату судового збору в розмірі 2481 грн.

До початку апеляційного розгляду справи, апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 257, 293, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі №420/5836/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25.10.2022 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.