Справа № 183/3614/22
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2022-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3614/22
№ 2-а/183/66/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.М.,

секретаря судового засідання Кодаченко А.Г.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження, -

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Нетеси Є.О.,-

встановив:

12.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 21.07.2022 року просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003459 від 23 червня 2022 року, яка була винесена Новомосковським відділом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 5 про її примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 23 червня 2022 року, винесене Новомосковським відділом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області.

Позов обґрунтовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003459 від 23 червня 2022 року, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700,00 грн.

Зазначений штраф позивач примусово оплатила на місці, без можливості оскарження, без можливості надання правової допомоги, без можливості ознайомлення з матеріалами справи, без перекладача.

Одночасно відповідачем було прийнято рішенням № 5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, позивач підлягала примусовому поверненню до Російської Федерації, її зобов`язано покинути території України до 22 липня 2022 року.

Прийняті рішення позивач просить скасувати, посилаючись на недотримання відповідачем пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину» від 8 березня 2020 року, яким установлено, що: тимчасово, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, якщо такі порушення настали в період або внаслідок установлення карантину, не застосовуються заходи адміністративного впливу; іноземці та особи без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину, у строк до 30 днів з дня відміни карантину звертаються в установленому порядку до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби для продовження строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року, - на всій території України встановлено карантин, який продовжено до 31.08.2022 року.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Позивач зазначає, що одразу після сливу строків перебування в Україні, вона намагалася звернутись до Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про продовження строку перебування на території України, однак такі адміністративні послуги з цього не надавалися.

Крім того, ситуація щодо порушення строків перебування на території України виникла і через те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 було введено воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26.03.2022 строком на 30 діб. Також, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 25.04.2022 строком на 30 діб. 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, - до 23 серпня 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» зупинені строки надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні та протягом місяця після його скасування.

Зазначені нормативні акти унеможливили отримання спеціальних дозволів на продовження строків перебування її в Україні, як громадянки Російської Федерації.

Також позивач посилається на порушення відповідачем її прав на отримання послуг перекладача та безоплатної правової допомоги.

У позові ОСОБА_1 зауважує на те, що підтримує політичні погляди України, відкрито засуджує агресію Російської Федерації, має намір отримати громадянство України, укласти шлюб з громадянином України, тому примусове повернення її до країни походження призведе до загрози її життю та свобод.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає про те, що виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений у статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до частини 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України. На період в`їзду позивача в Україну чинною була Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року, в редакції від 26.12.2019 року. Ця угода передбачала можливість громадян сторін угоди в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, визначених у Додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Термін перебування ОСОБА_1 на території України, відповідно до абзацу 2 статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року, в редакції від 26.12.2019 року, не повинен перевищувати 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді та територію держави перебування. В свою чергу, положеннями підпункту 2 пункту 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 року за № 150, передбачено, що такі особи можуть тимчасово перебувати на її території не більш, як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які не є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший порядок не визначено міжнародними договорами України. Позивач порушила встановлений законодавством строк для тимчасового перебування на території України, внаслідок чого, відповідно до п.14.ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» являється, нелегальним мігрантом. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП. У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ними правомірно прийняте рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження, оскільки її дії порушують законодавство про правовий статус іноземців або осіб без громадянства, позивач втратила законні підстави для перебування на території України, тому оскаржуваним рішенням № 5 від 23.06.2022 року вона підлягає поверненню до країни походження. Крім того, у відзиві відповідач наголошує на безпідставності посилання позивача на вимоги пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2020 року № 259 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на території України карантину», оскільки він втрати чинність з моменту набрання чинності постанови КМУ від 21 липня 2021 року № 757 «Про внесення змін до пункту 2 постанови КМУ від 18 березня 2020 року № 259», з 07.08.2021 року. Також відповідач вважає, що військова агресія Російської Федерації проти України , а також дія правового режиму воєнного стану, не повинна слугувати засобом легалізації іноземцями та особами без громадянства, які порушили правила перебування в Україні, свого становища в Україні, і такі особи, маючи намір залишити територію України на законних підставах, залишили її здійснивши виїзд різними видами наземного транспорту, в тому числі, користуючись послугами пасажирських перевезень. Відповідач також у відзиві наголошує на тому, що ним не порушені права позивача, визначені ст.. 268 КУпАП, в тому числі на перекладача та безоплатну правову допомогу, її власноручний підпис свідчить про те, що вона ознайомлена зі своїми правами та обов`язками, та зі змістом ст. 63 Конституції України (а.с. 54-60).

У відповіді на відзив позивач спростовує доводи відповідача та підтримує свій позов (а.с. 78-80).

Ухвалою суду від 22 липня 2022 року відкрите провадження по справі (а.с. 44).

В судовому засіданні позивач надала пояснення про те, що за запрошенням ОСОБА_2 вона прибула на територію України грудня 2021 року. Позивач мала та має намір зареєструвати шлюб з сином ОСОБА_2 ОСОБА_3 , які проживають в АДРЕСА_1 , куди була запрошена на проживання і позивач строком на 90 діб. Також позивач мала намір отримати дозвіл на постійне проживання та території України

Розуміючи, що протягом цього часу вони не встигнуть вирішити всі питання, пов`язані з реєстрацією шлюбу, позивач завчасно придбала зворотній квиток на автобус, та мала вирушити 01 березня 2022 року до Російської Федерації, тому не мала наміру порушувати строки перебування на території України, встановлені спеціальним Законом. Між тим, 24 лютого 2022 року, через військову агресію з боку Російської Федерації, в Україні почалась війна. Маючи політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, позивач виступає проти війни, та засуджує дії Російської Федерації, тому ці погляди, та її повернення в країну походження можуть стати підставою для політичного, кримінального переслідування, а основне для фізичної розправи.

01 березня 2022 року вона не змогла виїхати до Російської Федерації, оскільки було припинено міжнародне пасажирське сполучення між Україною та Росією, кордони були закриті.

Крім того, на період дії військового стану, було припинене надання адміністративних послуг, що унеможливлювало подальше оформлення дозволів на постійне проживання та укладання шлюбу.

В період з 01 березня 2022 року по 20 червня 2022 року позивач намагалася знайти вихід з ситуації, що склалася, консультувалась з органами, що надають адміністративні послуги, з метою узаконення її перебування в Україні, однак ніяких позитивних результатів їй отримати не вдалося.

Також позивач зазначає, що намагалася виїхати з території України, однак її не пропустили до автобуса за паспортом громадянина Російської Федерації, посилаючись на те, що за паспортом громадянина Російської Федерації вона не зможе виїхати в країну Європейського Союзу.

21 червня 2022 року вона самостійно звернулася до Новомосковського відділу поліції як до органу, що здійснює контроль за адміністративним правопорядком та перевіряє законність проживання тих чи інших осіб на відповідній адміністративній території, де її примусово доставили до Новомосковського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, де і були складені оскаржувані нею постанова та рішення.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, з підстав, наведених у відзиві. Звернула увагу на те, що позивач при складенні протоколу про адміністративне правопорушення була ознайомлена зі своїми правами та обов`язками, про що міститься її власноручний підпис, не зажадала перекладача та не скористалася своїм правом на безоплатну правову допомогу. Оцінку іншим обставинам, викладеним у позові, представник відповідача надала аналогічну, що зазначена у відзиві на позов.

Вислухавши думку учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації (а.с. 28).

ОСОБА_1 04 грудня 2021 року прибула на територію України через пропускний пункт «Нові Яриловичі», на підставі ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» без оформлення візи, що відповідало абзацу другому статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року, дія якої була припинена відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2022 року № 692 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією».

У відповідності до ст. 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї чи іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003459 від 23.06.2022 року ОСОБА_1 проживала на території м.Новомосковська після закінчення терміну перебування, що є порушенням ч.1,3 ст.3, ст.9, ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 203 КУпАП. На ОСОБА_1 було накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с. 36-36), який вона добровільно сплатила (а.с. 38).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У відповідності до ч.1,3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції на момент винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції на момент винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

У відповідності до ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції на момент винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, Іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналіз зазначених нормативних актів, свідчить про те, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 прибула на територію України без оформлення візи, з дотриманням абзацу другого статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року, законний строк перебування її на території України припинився 04 березня 2022 року.

Позивач наполягає на тому, що не мала наміру порушувати законодавство «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому повинна була виїхати за межі України до 04 березня 2022 року. Задля виконання діючого законодавства нею було придбано проїзний документ на автобус на 01.03.2022 року (а.с. 31).

Однак Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26.03.2022 строком на 30 діб. Також, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 25.04.2022 строком на 30 діб. 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, до 23 серпня 2022 року.

Суду доведено неможливість залишення території України ОСОБА_1 в строки, передбачені абзацом другим статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року.

Неможливість залишення території України громадянкою Росії у строк до 04 березня 2022 року була зумовлена об`єктивними непереборними обставинами введенням воєнного стану на території України, внаслідок якого було припинене пасажирське сполучення між Україною та Російською Федерацією.

Так само суду доведено неможливість продовження строку перебування ОСОБА_1 на території України до 04 березня 2022 року, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» зупинені строки надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні та протягом місяця після його скасування.

Варто зауважити, що перебування ОСОБА_1 на території України протягом 90 днів було врегульовано відповідною Угодою, дія якої була припинена постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2022 року № 692 «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з Російською Федерацією», та ч.16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка теж була змінена, в тому числі, в зв`язку з припиненням дії Угоди від 16.01.1997 року.

За приписами частини 1 статті 26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в особі Новомосковського відділу № 5 від 23.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 повернуто до країни походження або третьої країни, її зобов`язано покинути територію України до 22.07.2022 року (а.с. 39-42).

Позивач наполягає на тому, що не може самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні, оскільки маючи політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії Російської Федерації, внаслідок чого її повернення в країну походження призведе до політичного переслідування, кримінальної відповідальності, фізичної розправи.

У відповідності до частини 1 статті 31 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

-де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

-де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

-де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

-де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону № 3773- VI).

Статтею 30 Закону №3773- VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналізуючи викладене суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , порушення нею законодавства «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлене непереборними обставинами, а неможливість продовження її строку перебування на території України до 04 березня 2022 року також обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 165.

Поряд із зазначеним, суд приходить до щодо безпідставності посилань позивача на положення Постанови Кабінету Міністрів України №259 від 18.03.2020 в редакції, яка була чинною станом на 18.03.2020, оскільки з 07.08.2021 та станом на момент в`їзду позивача на територію України та на момент прийняття спірних рішень діє нова редакція вказаної постанови Кабінету Міністрів України, яка не передбачає будь-яких обмежень щодо можливості застосування заходів адміністративного впливу до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд, у відповідності до ч.5 ст. 288 КАС України, звертає увагу позивача на те, що за подання до адміністративного суду позовних заяв та апеляційних скарг у справах, визначених цією статтею, судовий збір не сплачується, а тому сплачений позивачем удовий збір у розмірі 992, 40 грн. підлягає поверненню позивачеві, як помилково сплачений.

Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 257, 246, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення до країни походження, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 003459 від 23 червня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , громадянку Російської Федерації, за ч. 1 ст. 203 КУпАП, що була винесена Новомосковським відділом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 23 червня 2022 року, винесене Новомосковським відділом Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , громадянки Російської Федерації.

Головному Управлінню державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) по квитанції №МР_АВ081201GOV_24971957 від 21 липня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.