Справа № 280/9987/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 280/9987/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року (головуючий суддя Татаринов Д.В.)

у справі № 280/9987/21

за позовом ОСОБА_1 ,

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 76-ос щодо зупинення з 2 серпня 2021 року виплати доплати до посадового окладу за вислугу років судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 .

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області проводити нарахування та виплату суддівської винагороди з 2 серпня 2021 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу голови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року № 14ос.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно зупинена виплата доплати до посадового окладу за вислугу років з 2 серпня 2021 року відповідно до наказу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 2 серпня 2021 року № 77-ос. Такі дії відповідача позивачка вважає протиправними, оскільки позивачка як суддя, яка не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від неї особисто або не обумовлені протиправною поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 у справі № 1-7/2018(4062/15).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано наказ Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » №77-ос від 02 серпня 2021 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області проводити нарахування та виплату суддівської винагороди з 02 серпня 2021 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 на підставі частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з врахуванням щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у відповідності до наказу голови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року № 14ос.

В частині допуску до негайного виконання рішення суду та подання звіту про виконання судового рішення відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що рішення ТУ ДСА в Запорізькій області про скасування доплат до посадового окладу судді є неправомірним та таким, що не узгоджується з положеннями законодавства, яким врегульовано порядок та підстави виплати суддівської винагороди. З цього приводу суд зазначив те, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу. Такий висновок суд обґрунтував, зокрема, посиланням на рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Також, суд першої інстанції, з`ясувавши те, що фактично спірний наказ відповідача виданий на виконання листа - вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 за №Ю40808-15/2661-2021, зазначив, що вказаний лист - вимога не може бути підставою для вчинення та прийняття ТУ ДСА протиправних дій та рішень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції, фактично пославшись на висновки Конституційного Суду України, які викладені у рішенні від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, не з`ясував причини, які зумовили припинення виплати позивачці доплат до посадового окладу. Відповідач вказує на те, що такими причинами є вимога органу державного фінансового контролю, яка, у свою чергу, є обов`язковою для підконтрольної організації, що і стало підставою видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Указом Президента України «Про призначення суддів» № 620/2013 від 07 листопада 2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Пологівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» № 564/2015 від 26 вересня 2015 року ОСОБА_1 в межах п`ятирічного строку переведено на роботу на посаді судді Заводського районного суду міста Запоріжжя.

Наказом голови Заводського районного суду м. Запоріжжя № 10-К від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зараховано до складу Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Наказом голови Заводського районного суду м. Запоріжжя № 11-К від 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 затверджено стаж роботи на посаді судді станом на 16 жовтня 2015 року у кількості 01 року 10 місяців 13 днів.

Наказом голови Заводського районного суду м. Запоріжжя № 12-К від 05 листопада 2018 року ОСОБА_1 припинено з 07 листопада 2018 року нарахування і виплату відповідних щомісячних доплат, які складають суддівську винагороду, як такій повноваження якої на посаді судді припинені, у зв`язку з закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді.

Наказом голови Заводського районного суду міста Запоріжжя № 15-К від 7 грудня 2018 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 поновлена виплата доплати до посадового окладу в розмірі 20 %.

Наказом голови Заводського районного суду м. Запоріжжя № 14ос від 23 листопада 2020 року судді Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 встановлена щомісячна доплата до посадового окладу за вислугу років в розмірі 30 %.

Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області в період з 25.02.2021 по 25.05.2021 проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, за результатами складено Акт №08.08-20/7 від 25 травня 2021 року.

За висновками в акті №08.08-20/7 від 25.05.2021 проведеною ревізією встановлено порушення, зокрема: зайве нарахування та виплата доплат до посадового окладу суддів, оскільки з втратою з 01 січня 2020 року чинності пунктом 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, які не мають повноважень для здійснення правосуддя, з 01.01.2020 втратили право на отримання доплат до посадового окладу.

У вимозі про усунення виявлених порушень (лист Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 09.07.2021 № Ю40808-15/2661-2021) від територіального управління вимагається забезпечити відшкодування відповідно до чинного законодавства на користь державного бюджету за кодом доходів 24060300 «Інші надходження» зайво виплачених доплат до посадового окладу суддів.

Відповідно до наказу начальника ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02 серпня 2021 року № 77-ос ОСОБА_1 зупинена виплата доплати до посадового окладу за вислугу років з 2 серпня 2021 року.

Зазначений наказ винесено відповідачем з посиланням на ч.4 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку із закінченням терміну, на який позивачку призначено на посаду судді, на підставі висновків Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про зайве нарахування та виплату коштів державного бюджету та вимоги органу державного фінансового контролю про усунення виявлених порушень.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу.

Встановлені обставини справи свідчать, що фактично підставою для видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу про зупинення виплати доплат до посадового окладу позивачці стала вимога органу Держаудитслужбою, мотивована висновком про зайві виплати ТУ ДСА суддям доплат до посадового окладу у разі нездійснення цими суддями своїх повноважень.

Така позиція органу державного фінансового контролю фактично ґрунтується на такому.

Законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір суддівської винагороди, підстави та порядок її виплати визначено ст.135 Закон № 1402-VIII.

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.5 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За нормою ч.10 ст.135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з приписами пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Частиною 10 статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») установлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №11-р/2018 положення частини третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI визнано неконституційними та вони втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Положення пункту 22 та пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII виключено на підставі Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 01.01.2020.

Отже, за позицією органу державного фінансового контрою, яким на адресу ТУ ДСА направлена вимога, яка фактично і стала підставою для видання ТУ ДСА оскаржуваного наказу, починаючи з 01.01.2020 судді, які не здійснювали правосуддя, не мали право на отримання доплат до посадового окладу згідно із ч.10 ст.135 Закон № 1402-VIII.

Надаючи оцінку таким підставам зупинення доплат до посадового окладу, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Як зазначено вище, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402-VIII.

Також за цим Рішенням Конституційний Суд України якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону № 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Отже, з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

При цьому, проаналізувавши підстави, які визначені Конституційним Судом України, для визнання неконституційними окремих норм права, а також врахувавши те, що положення частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які визнані рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 не конституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив те, що вказане Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15) стосується не тільки попередніх редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню.

Виходячи з того, що Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними у тому числі і для цілей нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена) - не підлягає застосуванню і у такому разі суд має застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.

Таким чином, прийнявши до уваги вищенаведені висновки Конституційного Суду України, з`ясувавши те, що не здійснення позивачкою правосуддя не було пов`язано з діями самої позивачки як то притягнення останньої до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності і, як наслідок, відсторонення від посади чи від здійснення правосуддя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості позиції про те, що починаючи з 01.01.2020 судді, які не здійснювали правосуддя з незалежних від них причин, не мали право на отримання доплат до посадового окладу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а вказав правовий висновок, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, які не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Також суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що лист - вимога органу державного фінансового контролю наявність вимоги Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області не може бути підставою для вчинення та прийняття ТУ ДСА дій та рішень, які не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, якими врегульовано порядок та підстави виплати суддівської винагороди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 280/9987/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко