Справа № 640/14160/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.08.2022 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив суд:

поновити строк на звернення до суду із позовною заявою;

відкрити провадження в адміністративній справі.

визнати протиправними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Благовісного Володимира Миколайовича щодо винесення постанов у рамках виконавчих проваджень №54008112 та №67899953;

визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54008112 від 14.12.2021;

визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №54008112 від 14.12.2021;

визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67899953 від 15.12.2021;

визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №67899953 від 15.12.2021;

визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №67899953 від 15.12.2021;

визнати незаконною та скасувати постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №67899953 від 21.12.2021;

зобов`язати Державну казначейську службу України у місті Києві повернути стягнутий виконавчий збір з пенсійної карти ОСОБА_1 у розмірі 54 933,59 грн. за реквізитами пенсійного рахунку НОМЕР_1 ;

стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2022 позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

В даній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що позивачу слід подати позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі та з копіями позову та доданих до нього матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, суд першої інстанції вказав, що як вбачається із назви позову, позивач одночасно оскаржує дії і приватного виконавця і державного виконавця.

Між тим, позов не містить визначення у складі відповідачів приватного виконавця та вимог до нього. У зв`язку з цим, позивачу слід визначитись відносно наведеного та, за потреби, уточнити - чи оскаржуються у справі дії, бездіяльність чи рішення приватного виконавця.

Крім того, пунктом 3 позовних вимог позивач оскаржує дії щодо винесення постанов у рамках виконавчих проваджень №54008112 та №67899953. Між тим, позивач не зазначає - яких саме, яка дата прийняття цих постанов. Відтак, позивачу слід усунути цей недолік шляхом деталізації реквізитів постанов.

Також, позивач просить вчинити певні дії казначейську службу. Між тим, ДКСУ відсутня у переліку відповідачів по даній справі. Відтак, позивачу в цій частині також слід визначитись із складом осіб, які беруть участь у справі та щодо вимог до них.

Суд першої інстанції вказав, що оскаржувані постанови щодо різних процесуальних дій державного виконавця, пов`язані із виконанням рішення місцевого загального суду, прийнятого за правилами цивільного судочинства. Відтак, в контексті перевірки дотримання вимог ст. 19 КАС України в кореспонденції з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України (щодо перевірки судом - чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства), щодо кожної із заявлених вимог позивачу слід навести обґрунтування належності розгляду заявлених вимог за правилами адміністративного судочинства.

Також, суд першої інстанції запропонував позивачу поданняти заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, наведенням інших причин, які можуть бути поважними з наданням та доказів поважності причин його пропуску.

21.09.2022 суд першої інстанції зареєстрував від позивача супровідний лист, яким було подано клопотання про поновлення процесуального строку із додатками та копії позовної заяви із додатками для суду і сторін.

В даному клопотанні позивач, з посиланням на постанову Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №560/11791/21, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що подача процесуальних документів повинна здійснюватись лише в паперовому вигляді.

Також, позивач вказує, що оскаржує дії лише державного виконавця, а зазначення в назві позовної заяви приватного виконавця є шаблоном системи «Електронний суд».

Позивач, посилаючись на численні практику Верховного Суду адміністративної та цивільної юрисдикції, зазначає, що справи з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом вони видані, у тому числі судом якої юрисдикції, підсудні окружним адміністративним судам.

Щодо пропуску строку звернення з даним позовом до суду першої інстанції, позивач зазначає, що звернувся до суду повторно у найкоротший термін після того як дізнався про повернення Окружним адміністративним судом міста Києва його позовної заяви №640/38704/21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 позовну заяву повернуто позивачу з підстав того, що:

позивачем в межах даного позовну заявлено позовні вимоги, які належать розглядати за правилами різного судочинства, зокрема, позовні вимоги про оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанов у рамках виконавчих проваджень №67899953 та ВП №54008112 (в рамках якого приймалися постанови, що підлягають оскарженню за правилами різних юрисдикцій), крім того, в рамках ВП №67899953, приймались постанови, що належать до розгляду з урахуванням правил ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»;

вимога про зобов`язання Державну казначейську службу України у місті Києві повернути стягнутий виконавчий збір з пенсійної карти ОСОБА_1 у розмірі 54 933,59 грн. за реквізитами пенсійного рахунку НОМЕР_1 , то суддя зазначив, що така вимога звернута до відповідача 2 - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, спір щодо чого, відповідно, має окремі (власні) підстави та предмет позову, що виключає можливість розгляду такої вимоги разом з іншими вимогами (щодо оскарження дій та рішення державного виконавця), звернутими до іншого відповідача (органу ДВС), які не є взаємопов`язаними, оскільки вказані відносини розглядаються за правилами повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів за поданням контролюючого органу. При цьому, спори з органами ДВС розглядають за спеціальними правилами ст. 287 КАС України, що не поширюється на правила розгляду вимог щодо ДКСУ (у наведеному позивачем аспекті) та справи щодо чого не розглядаються за специфікою ст. 287 КАС України, що додатково свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог. Зважаючи на те, що зміст ст. 172 КАС України не передбачає умов роз`єднання позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд прийшов до висновку, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, дану позовну заяву повернути позивачу у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог;

надана на усунення недоліків позовна заява, не скріплена підписом представника чи позивача, як того вимагає ч. 10 ст. 44 КАС України, що зумовлює застосування положень п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України щодо наслідків не підписання позовної заяви;

позивач так і не усунув недоліки, визначені в ухвалі від 31.08.2022, де позивачу, в контексті вимог ч. 5 ст. 160 КАС України пропонувалось визначитись із складом осіб, які беруть участь у справі та щодо вимог до них. Так, позивач визначає відповідачем ГУ ДКСУ у м. Києві, а вимоги звертає до ДКС України;

позивачем так і не надано заяви про поновлення строку звернення до суду, не дивлячись на те, що у супровідному листі у переліку додатків пунктом 1 позивач начебто долучає клопотання про поновлення строку. До супровідного листа долучено клопотання на усунення недоліків позовної заяви та саму позовну заяву з додатками відповідно до кількості учасників справи.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляцій скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний кабінет».

Також, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду у справі №560/11791/21.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, КАС України, позивач вважає, що в даному контексті його дії відповідали процесуальному кодексу і саме в цьому контексті були відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху та покладання на нього обов`язку направлення позовної заяви в паперовому вигляді.

Також, позивач звертає увагу, що підсистема Електронний суд містить шаблоні (стандартні) назви позовів, тобто представник позивача сам їх не вказує, вони вже є підготовленні системою Електронний суд. У позовах де особи оскаржують дії державних або приватних виконавців пишеться через слеш (/) таким чином - Позовна заява про визнання дій державного/ приватного виконавця протиправними. Крім того, позов по тексту не містить ніякої інформації про приватного виконавця, а позивач оскаржує лише дії державного виконавця, що є очевидним при дослідженні тексту позовної заяви.

Також, позивач повторно зазначає суду, що в прохальній частині позовної заяви вказані оскаржувані постанови із датами їх прийняття, а саме за пунктами прохальної частини 4, 5, 6, 7, 8, 9.

Щодо юрисдикції даної справи, позивач зазначає, що справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, предметно підсудні окружним адміністративним судам. Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.11.2019 у справі №733/889/17 ( №14- 578цс19).

Щодо строку звернення до суду з даним позовом, позивач зазначає, що у прохальній частині позовної заяви представником позивача була зазначена перша позовна вимога, а саме: поновлення процесуального строку на звернення із позовною заявою.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, майже всі співробітники АО "Пронін і партнери" виїхали в більш безпечні місця України, деякі закордон. Офіс та діяльність позивача включно до кінця серпня 2022 року була паралізована через відсутність співробітників. Лише на кінці серпня 2022 року, позивач зміг частково відновити діяльність та роботи офісу.

Позивач звертає увагу, що з початку воєнного стану на території нашої держави відбулося тимчасове припинення діяльності Єдиного державного реєстру судових рішень, а також функціоналу веб-сайту судової влади «Стан розгляду справ» у зв`язку з військовою агресією російської федерації, значно вплинули на можливість отримувати інформацію про перебіг розгляду судових справ та прийняті судові рішення. А тому представнику було неможливо дізнатися вчасно про вчинені ті чи інші процесуальні дії суду, а саме про ухвали по минулій справі, про повернення матеріалів позовної заяви. Крім цього, під час воєнного стану довгий час не працював Єдиний реєстр судових рішень та Електронний суд, що також створило додаткові перешкоди у звернені до суду для усунення недоліків процесуальних документів.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви у даній справі є передчасними, а оскаржувана ухвала - протиправною, оскільки така винесена з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Керуючись ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо:

1) позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк;

2) позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання;

3) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

4) позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору;

5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;

6) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу);

7) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;

8) якщо позовну заяву із вимогою стягнення грошових коштів, яка ґрунтується на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, подано суб`єктом владних повноважень до закінчення строку, визначеного частиною другою статті 122 цього Кодексу;

9) у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 ст. 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Щодо порушення юрисдикції при поданні даної справи, про яку зазначено в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункти 1 та 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлюють, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За визначенням, що містить п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні норми встановлені й Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, згідно із ч. 2 ст. 74 якого, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зазначене свідчить, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Зазначений висновок неодноразово викладався Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 (справа №127/9870/16-ц), від 30.01.2019 (справа №161/8267/17) від 27.03.2019 (справа №639/6868/17), від 21.08.2019 (справа №1915/1868/2012) та інших.

Таким чином, правильними є посилання позивача на те, що постанова про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, арешт коштів боржника віднесено до юрисдикції адміністративних судів, навіть якщо такі прийняті за наслідком судових рішень у справах цивільної юрисдикції.

Відтак суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені приписи КАС України та Закону «України «Про виконавче провадження», висновки Великої палати Верховного Суду з аналогічних питань, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Щодо позовної вимоги до ГУ ДКСУ в м. Києві, колегія суддів зазначає, що дійсно процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787.

Відповідно до ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконані всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, якщо, в судовому порядку буде скасовано виконавчий документ, на підставі якого здійснено примусове стягнення з позивача виконавчого збору, такі кошти можуть вважатися стягнутими помилково, що, в свою чергу, буде мати наслідком повернення цих коштів за заявою позивача.

Також, колегія суддів вважає безпідставними вимоги суду першої інстанції, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо подання такої виключно в паперовому вигляді, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частинами 7-11 статті 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Учасник справи звільняється від обов`язку надсилати іншим учасникам справи або подавати до суду копії документів відповідно до кількості учасників справи, якщо він подає документи до суду в електронній формі. У такому разі копії відповідних документів іншим учасникам справи направляє суд. Якщо обсяг документів є надмірним, суд направляє учасникам справи тільки копії процесуальних документів та повідомлення про можливість ознайомитися з іншими матеріалами в приміщенні суду або через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи та подання такого документу через Електронний кабінет.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №2340/4648/18, від 22.08.2019 у справі №520/20958/18.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII у судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система.

Разом з тим, згідно із Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у тексті Закону слова (назва) «Єдина судова інформаційна (автоматизована) система», «автоматизована система» у всіх відмінках (випадках) буде замінено словами «Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система» у відповідному відмінку.

Відповідно до ч. 8 статті 18 КАС України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не визначено цим Кодексом.

У п. 15 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС було опубліковано Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» №229 (6984) 01.12.2018.

У подальшому, у газеті «Голос України» (№42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно якого (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «Голос України» (№229 (6984) від 01.12.2018).

При цьому відповідно до пп. 15.1 п. 15 абз. 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Порядок використання електронного цифрового підпису врегульований Законом України від 05.10.2017 №2155-VIII «Про електронні довірчі послуги» (далі - Закон №2155-VIII).

За приписами ч. 2 ст. 17 Закону №2155-VIII встановлено, що електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 18 Закону №2155-VIII кваліфікована електронна довірча послуга створення, перевірки та підтвердження кваліфікованого електронного підпису чи печатки надається кваліфікованим постачальником електронних довірчих послуг та включає надання користувачам електронних довірчих послуг засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки для генерації пар ключів та/або створення кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або перевірки кваліфікованих електронних підписів чи печаток, та/або зберігання особистого ключа кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Наказом Державної судової адміністрації України від 01.06.2020 №247 «Про запровадження в дослідну експлуатацію систем «Електронний суд» та «Електронний кабінет» запроваджено з 1 червня 2020 року в дослідну експлуатацію підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет» (далі - Підсистеми) у всіх місцевих та апеляційних судах України (крім Київського апеляційного суду) та Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду (далі - пілотні суди). Пілотним судам у ході проведення дослідної експлуатації Підсистем керуватися вимогами, визначеними в Положенні про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженому рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами), у частині функціонування Підсистем. З дня видання цього наказу визнано такими, що втратили чинність: 1) наказ ДСА України від 22.12.2018 №628 «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» у місцевих та апеляційних судах»; 2) наказ ДСА України від 26.04.2019 №429 «Про внесення змін до наказу ДСА України від 22.12.2018 №628».

Відповідно до п. 14 розділу XI Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами і доповненнями), у частині функціонування підсистеми «Електронний суд» (далі - Положення №30) всі електронні документи, що надходять до суду та ОСП автоматично розміщуються у відповідному реєстрі електронної кореспонденції АСДС. Їхня реєстрація здійснюється за загальними правилами реєстрації вхідної кореспонденції, визначеними відповідними інструкціями з діловодства.

Отже, відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ХІ Положення №30 з 01.06.2020 у всіх місцевих та апеляційних судах обмін електронними документами між судом, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми «Електронний суд». Учасники судового процесу за допомогою зареєстрованого Електронного кабінету можуть надсилати копії електронних документів іншим учасникам судової справи, крім випадків, коли інший учасник не має зареєстрованого електронного кабінету, подавати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також отримувати судові рішення та інші електронні документи.

Електронний кабінет - захищений веб-сервіс, за допомогою якого забезпечується взаємодія авторизованого користувача з АСДС у режимі реального часу. Порядок реєстрації та роботи з електронним кабінетом встановлюється адміністратором (п. 15 ч. 1 Розділу ІІ Положення №30).

Згідно з вимогами розділу XI Положення №30 обмін процесуальними документами в електронній формі повинен здійснюватися з офіційних електронних адрес (Електронних кабінетів), які вони мають створити в підсистемі «Електронний суд», розміщеній за посиланням:://cabinet.court.gov.ua, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет».

Аналогічного змісту висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.06.2021 у справі №9901/211/21, від 19.10.2021 у справі № 640/32183/20.

Колегія суддів приходить до висновку, що відсутність факту початку повноцінного функціонування ЄСІТС не може бути перешкодою для роботи її підсистеми «Електронний суд» та відповідно, права особи на подання процесуальних документів через цю підсистему в електронній формі.

На цій підставі колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки, станом на дату подання позовної заяви в усіх місцевих та апеляційних судах, включаючи Окружний адміністративний суд міста Києва, було запроваджено підсистему «Електронний суд» у тестовому режимі, позовну заяву було подано через підсистему «Електронний суд» через Електронний кабінет з використанням особистого цифрового підпису, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про повернення позовної заяви.

Зважаючи на те, що колегія суддів прийшла до висновку, що суд безпідставно залишив позовну заяву позивача без руху з вказаного питання, то ОСОБА_1 фактично не мав подавати додатковий примірник позовної заяви, відтак повернення позовної заяви з підстав п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України у даному випаду буде надмірним формалізмом щодо позивача.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частинами 1, 2 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/6231/17, від 17.04.2018 у справі №438/769/13-а (2а/438/29/13), від 24.04.2018 у справі №357/18214/14, від 26.06.2018 у справі №663/1012/16-а, від 10.07.2018 року у справі №820/4856/17, від 28.08.2018 у справі №826/11545/17, від 22.01.2019 у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 07.02.2019 у справі №802/497/16-а, від 14.05.2019 у справі №826/26174/15, від 21.12.2019 у справі №826/12776/15 та від .05.05.2022 у справі №240/10663/20.

Як вказано судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, позивач вже звертався з аналогічним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва (справа №640/38704/21), який був повертнутий відповідною ухвалою від 27.05.2022.

Повторно позивач звернувся до суду першої інстанції в серпні 2022 року та просив поновити пропущений строк звернення з даним позовом, як пропущений з поважних причин.

Колегія суддів звертає увагу, що у справі 640/38704/21 позовно заява була повернута позивачу внаслідок не усунення її недоліків («…подання до суду … уточненої позовної заяви із заначенням ідентифікаційного коду відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України та відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви…).

Дійсно, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва про повернення позовної заяви датована 27.05.2022, втім як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень така зареєстрована 22.08.2022 та оприлюднена - 24.08.2022, що дає підстави вважати, що до цієї дати позивач очікував, що його позовна заява перебуває на розгляді в суді першої інстанції.

Втім, суд першої інстанції не звернув увагу на дану обставину та, на думку колегії суддів, передчасно прийшов до висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду повторно (з травня 2022 року по серпень 2022 року).

Також, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22: «…З огляду на вищезазначене, Суд також вважає за необхідне зазначити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод…».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» від 01.03.2002).

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, отже колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2022 та направлення справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії для продовження розгляду.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.М. Ганечко

І.О. Грибан