Справа № 461/3739/22
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3739/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Радченко В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Бобика Д.Л.,

представника позивача Бабій І.М.,

представника відповідача Лубоцького Б. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Львівської митниці Державної митної служби України (адреса: м.Львів, вул.Костюшка,1, ) про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Держмитслужби про скасування постанови Галицької митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил №0195/20900/21 від 22.12.2021 р.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 покликається на те, що постановою Галицької митниці Держмитслужби від 22.12.2021 року у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21 його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 193127,31 грн.

Оскаржувану постанову вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи.

Стверджує, що митне оформлення спірного транспортного засобу відбувалося у червні 2020 році та під час митного оформлення автомобіля, згідно електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь-яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури були завершені і товар був випущений у вільний обіг, надано висновок атестованого судового експерта ОСОБА_2 про визначення митної вартості транспортного засобу, а відтак і відсутні підстави для донарахування відповідних податкових платежів по автомобілю «SCANIA», модель «R 400», номер кузова НОМЕР_3 . Крім того, суд у справі № 461/4910/21 за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови Галицької митниці Держмитслужби України від 18.05.2021 року у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21, дійшов до беззаперечних висновків про не підтвердження Галицької митницею ДМС іншої митної вартості транспортного засобу ніж задекларованою.

Зазначає, що оскаржувана постанова від 22.12.2021 року є ідентична постанові від 18.05.2021 року, яка скасована рішенням Галицького районного суду м. Львова. Наголошує, що його притягнуто до відповідальності в розмірі встановленому ч. 2 ст. 485 Митного кодексу, яка визнана неконституційною рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 15 червня 2021 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 та конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України статті 485 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності). Також вказав, що розмір суми митного платежу і розмір штрафу передбаченого ст.485 МК України встановлений митницею, є незаконним і необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять належних відомостей про митну вартість транспортного засобу. При визначенні розміру несплачених митних платежів та адміністративного стягнення митний орган керувався службовою запискою, яка не є звітом (актом) про оцінку або висновком експерта. Просив задовольнити позов, скасувати постанову як незаконну, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.08.2022 року відкрито провадження по справі.

10.08.2022 року представником відповідача Сичовим Ю. подано до суду відзив на позов , в якому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому, просила заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що під час провадження у справі не було допущено жодних порушень, постанова винесена законно, доводи позивача є необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Завданням адміністративногосудочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено наступне. Згідно постанови про порушення митних правил №0195/20900/21 від 18.05.2021 р., 26.06.2020 для здійснення митного оформлення транспортного засобу марки «SCANIA» модель «R400», в митному режимі «імпорт» до відділу митного оформлення №2 митного поста «Городок» Галицької митниці Держмитслужби подано електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UА209180/2020/029150 разом з товаросупровідними документами, зокрема: рахунок-фактура (іnvoice) № 26 від 22.06.2020, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане 17.02.2020 компетентними органами Королівства Швеція, довіреність № НОН 792317 від 24.06.2020, акт про проведення митного огляду №UА209040/2020/020824 від 25.06.2020, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 7971 від 26.06.2020, cертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UА.005.35704-0 від 25.06.2020, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 07.04.2016, паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № 002826124 від 16.01.2019.

За даними поданих документів, продавцем товару виступала швецька компанія РАLM TRUCK АВ (Реrsakerswagen 6, 23162 Тrelleborg), отримувачем - громадянин України ОСОБА_5 (паспорт, виданий 18.08.2006, Буським РВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Покупцем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання - громадянин України ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), декларантом - ФОП ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Фактурна вартість товару становить - 5000 євро (згідно курсу НБУ станом на 26.06.2020 становить 149561 гривень), митна вартість - 155693,00 гривень, а загальна сума сплачених митних платежів за вказаною митною декларацією становить 49821,76 гривень, а саме: мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами 15569,30 гривень, податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами - 34252,46 гривень.

В ході проведення перевірки законності переміщення через митний кордон України вказаного автомобіля, Галицькою митницею Держмитслужби скеровано лист до швецької компанії РАLM TRUCK АВ (Реrsakerswagen 6, 23162 Тrelleborg) щодо продажу транспортного засобу марки «SCANIA» модель «R400», номер кузова НОМЕР_3 .

15.12.2020 швецька компанія РАLM TRUCK АВ (Реrsakerswagen 6,) повідомила митницю, що не є власником транспортного засобу та не здійснювала його продажу для експорту. Останнім власником автомобіля в Швеції було підприємство KVD HEAVY EQUIPENT AB, STORAS INDUSTRIGATAN 10B, 42469 ANGERED.

24.12.2020 Галицькою митницею Держмитслужби скеровано лист до швецької компанії KVD HEAVY EQUIPENT AB (STORAS INDUSTRIGATAN 10B, 42469 ANGERED) щодо продажу транспортного засобу марки «SCANIA» модель «R400», номер кузова НОМЕР_3 .

Компанія KVD HEAVY EQUIPENT AB (STORAS INDUSTRIGATAN 10B, 42469 ANGERED) надала Галицькій митниці Держмитслужби копії рахунку-фактури (саsh іnvoice) від 23.06.2020 №F12626 та квитанції (гесеірt) від 23.06.2020, згідно яких автомобіль «SCANIA» модель «R400», номер кузова НОМЕР_3 було продано ОСОБА_7 за 101370 шведських крон, що згідно курсу НБУ станом на 26.06.2020 становить 289127,51 гривень.

Також, митними органами Королівства Швеції листом від 14.04.2021 надано копії рахунку-фактури (саsh іnvoice) від 23.06.2020 № Р12626 та квитанції (гесеірt) від 23.06.2020, згідно яких автомобіль «SCANIA» модель «R400», номер кузова НОМЕР_3 , було продано за 101370 шведських крон, що згідно курсу НБУ станом на 26.06.2020 становить 289127,51 гривень.

Відповідно до службової записки управління адміністрування митних платежів, митної вартості та класифікації товарів Галицької митниці Держмитслужби від 12.01.2021, сума митних платежів, які б мали бути сплачені при ввезенні на митну територію України вказаного автомобіля, з урахуванням інформації та копій документів, наданих підприємством KVD HEAVY EQUIPENT AB (STORAS INDUSTRIGATAN 10B, 42469 ANGERED) станом на дату здійснення митного оформлення становить 114 197,53 гривень, а саме: мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами 35686,73 гривні; податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України фізичними особами - 78510,80 гривень. Враховуючи викладене, сума несплачених митних платежів складає 64 375,77 гривень.

Щодо ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил за ст. 485 Митного кодексу України та 18.05.2021 року у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21 винесена постанова, яка була скасована постановою Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4910/21, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 11 листопада 2021 року.

Згідно резолютивної частини рішення Галицького районного суду м.Львова у справі № 461/4910/21, суд справу про порушення митних правил № 0195/20900/21 відносно ОСОБА_1 надіслав на новий розгляд до Галицької митниці Держмитслужби.

22 грудня 2021 року Львівською митницею повторно винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21 із зазначенням тих самих обставин, покликанням на ті ж докази, що і в постанові у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21 від 18.05.2021 року.

Згідно з частиною першою статті 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Матеріалами справи встановлено, що особисто доставки транспортного засобу до митного органу позивач не здійснював, уповноважив на покупку та доставку автомобіля «SCANIA» модель «R400», номер кузова ОСОБА_8 , та уклав договір митно-брокерського обслуговування № б/н від 24.06.2020 із ФОП ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на проведення декларування транспортного засобу. Також, надавав усі необхідні для декларування автомобіля документи за ціною 5000 євро, що позивачем фактично не оспорюється.

Згідно електронної митної декларації типу ІМ40ДЕ № UА209180/2020/029150, отримувачем транспортного засобу є громадянин України ОСОБА_5 , покупцем та особою, відповідальною за фінансове врегулювання - громадянин України ОСОБА_1 , декларантом - ФОП ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 264 МК України, митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Такі відомості є відомостями, необхідними для митних цілей.

Як визначено у ч.1 ст.49. МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Ч. 2, ч.3 ст. 53 МК України визначає документи, які підтверджують митну вартість товарів це: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Заявлена декларантом митна вартість транспортного засобу згідно з митною декларацією погоджена митницею ще у червні 2020 року.

Як зазначено, в митній декларації ІМ40ДЕ №UA 209180/2020/029150 декларантом ФОП ОСОБА_6 на підтвердження митної вартості, визначеної за першим методом, надано митному органу договір купівлі-продажу автомобіля від № 26 від 22.06.2020 року, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи.

Для її підтвердження також було надано висновок судово-товарознавчої експертизи № 7971 від 26.06.2020 року, в якому атестований судовий експерт ОСОБА_2 провівши дослідження та розрахунки прийшов до висновку, що вартість на кордоні без врахування митних платежів та зборів автомобіля «SCANIA», модель «R 400», номер кузова НОМЕР_3 становить 5 205 Євро.

Крім того, у висновку зазначено, що на момент огляду та складання даного автомобіля, на даному автомобілі наявне пошкодження лакофарбового покриття кузова. Обшивка дверей та сидінь салону забруднена, частково пошкоджена. Наявні корозійні пошкодження коробчастих елементів жорсткості, щитка пересадки, панелі підлоги кузова, порогів автомобіля. Наявні сліди відновлювального ремонту (кузовних елементів) Порушено функціональні можливості трансмісії та паливної системи.

Отже, вказана у експертному висновку ціна придбаного автомобіля «SCANIA», модель «R 400», номер кузова НОМЕР_3 є наближеною до ціни, вказаної у договорі купівлі-продажу від 22 червня 2020 року № 26, та визначеною митним органом при митному оформленні транспортного засобу - 5500 євро.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів, відповідно до ч.1 ст. 54 МК України, здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 54 МК України встановлює, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно Галицькою митницею ДМС проведено розмитнення автомобіля «SCANIA», модель «R 400», номер кузова НОМЕР_3 та визнано заявлену декларантом ФОП ОСОБА_6 митну вартість, оскільки відсутність в матеріалах справи рішення про коригування митної вартості свідчить про погодження Галицькою митницею ДМС митної вартості заявленої декларантом та визначеної за першим методом.

Жоден з документів, які надавалися для митного оформлення товарів за ІМ40ДЕ №UA 209180/2020/029150 у встановленому законом порядку недійсним не визнано.

Відповідно до норм ст.ст. 291 та 292 Митного кодексу України 2012 року, обов`язок із сплати митних платежів припиняється при виконанні обов`язку із сплати митних платежів, а в свою чергу обов`язок із сплати митних платежів вважається виконаним (митні платежі вважаються сплаченими) у разі здійснення особою, відповідальною за сплату митних платежів, розпорядження про використання коштів авансових платежів при здійсненні митного оформлення товарів - з моменту закінчення митного оформлення. Позивачем митні платежі за митними деклараціями сплачені у повному обсязі і у встановлений законом строк.

Відтак, митне оформлення спірного транспортного засобу відбувалося у червні 2020 році та під час митного оформлення автомобіля, згідно електронної митної декларації, жодних рішень про коригування митної вартості не приймалось, будь-яких зауважень від митних органів не надходило, всі митні процедури були завершені і товар був випущений у вільний обіг, а відтак і відсутні підстави для донарахування відповідних платежів по автомобілю «SCANIA», модель «R 400», номер кузова НОМЕР_3 .

Слід зазначити, Галицький районний суд м. Львова у справі № 461/4910/21 за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови Галицької митниці Держмитслужби України від 18.05.2021 року у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21, дійшов до беззаперечних висновків про не підтвердження Галицької митницею ДМС іншої митної вартості транспортного засобу ніж задекларованою.

Так, в рішенні Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4910/21, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 11 листопада 2021 року, зазначено що «відповідачем не представлено суду жодного доказу який ставить під сумнів документи долучені позивачем до позовної заяви з приводу митної вартості транспортного засобу, зокрема висновку експертного дослідження, в ході судового розгляду відповідачем належними та допустимими доказами спростовані не були».

Надані позивачем митному органу та суду документи не містять ознак підробки та у них наявні відомості, для визначення складових митної вартості товару та ціни.

Доказів наявності у позивача інших документів, ніж ті, які подані до митного органу, відповідачем не надано суду.

Водночас, дії позивача щодо проведення експертного автотоварознавчого дослідження з метою визначення дійсної ринкової вартості транспортного засобу, з якої сплачені митні платежі, вказують на відсутність волі або наміру позивача щодо ухилення від сплати митних платежів у певному розмірі.

У ході судового розгляду справ відповідачем не надано належних та достовірних у розумінні статей 73 та 75 Кодексу адміністративного судочинства України доказів на підтвердження своїх висновків про придбання позивачем указаного транспортного засобу за ціною 101370 шведських крон. Відповідач не обґрунтував надання переваги документам отриманим від шведської сторони, а не документам поданим до митного оформлення в Україні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду, серед іншого, не довів наявність умислу в діях позивача, спрямованого на вчинення порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а також переслідування мети, спрямованої на неправомірне зменшення розміру митних платежів.

Суд також вважає, що після скерування справи про порушення митних правил № 0195/20900/21 на новий розгляд до митного органу, останній жодних дій, вказаних у рішенні Галицького районного суду м. Львова не вчинив та 22 грудня 2021 року виніс нову постанову Львівської митниці, яка є ідентична постанові Галицької митниці Держмитслужби від 18.05.2021 року, що скасована рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі № 461/4910/21.

Крім цього за Основним Законом України «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави» (частина друга статті 3); «в Україні визнається і діє принцип верховенства права»; «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8); конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга статті 22); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41); „юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); виключно законами України визначаються: „права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; „засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них (пункти 1, 22 частини першої статті 92).

Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адміністративної відповідальності, зазначав, що:

- „<...> адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (перше речення абзацу першого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010);

- „<...> суспільна користь адміністративних стягнень за адміністративні правопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи [перше речення абзацу першого підпункту 2.5 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].

Парламент може ухвалювати законодавчі акти виключно на розвиток конституційних приписів, конкретизуючи та деталізуючи їх (перше речення абзацу третього підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2020 року № 11-р/2020).

За частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності статті 69 Кримінального кодексу України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- „<...> Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину <...> (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини);

- „<...> встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності (абзац шостий пункту 5 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував, що визначені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) поняття „кримінальне звинувачення, „кримінальне правопорушення мають „автономне значення. У зв`язку із цим Європейський суд з прав людини відповідно до сформованих ним критеріїв самостійно визначає, чи належить те або інше діяння до кримінального правопорушення.

Критеріями, на підставі яких Європейський суд з прав людини встановлює, чи застосовувати кримінальний аспект статті 6 Конвенції, є: 1) юридична кваліфікація діяння в національному законодавстві [тобто з`ясування того, як кваліфікують діяння в національному праві: кримінальне правопорушення (злочин), адміністративне правопорушення, дисциплінарне тощо]; 2) природа правопорушення; 3) характер і суворість (ступінь тяжкості) покарання, що його може бути застосовано до особи [рішення у справіand others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), § 82, § 83]. Перший критерій є лише початковим і не має визначального значення. Водночас другий і третій критерії є вирішальними для з`ясування того, чи підпадає діяння під визначення „кримінальне правопорушення у розумінні Конвенції. Для застосування статті 6 Конвенції в аспекті розуміння поняття „кримінальне звинувачення достатньо, щоб правопорушення за своїм характером вважалось „кримінальним згідно з Конвенцією або щоб за вчинене правопорушення до особи було застосовано покарання, яке за своїм характером і ступенем суворості належало в цілому до „кримінальної сфери [рішення у справіv. Germany від 25 серпня 1987 року (заява № 9912/82), § 55].

Таким чином, за сталою практикою Європейського суду з прав людини такі адміністративні стягнення, як адміністративний арешт і значні адміністративні штрафи, є співмірними з кримінальним покаранням [рішення у справахand others v. The Netherlands від 8 червня 1976 року (заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), Гурепка проти України від 6 вересня 2005 року (заява № 61406/00),. Menarini Diagnostics S.R.L. v. Italy від 27 вересня 2011 року (заява № 43509/08)].

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та враховуючи, що санкція статті 485 Кодексу у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів є співмірною з кримінальним покаранням, Конституційний Суд України дійшов висновку, що попередньо сформульовані підходи до розуміння принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час призначення кримінального покарання є застосовними і в межах цього конституційного провадження.

З огляду на наведене суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

При обмеженні права власності в інтересах суспільства необхідними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а ті з них, які здатні досягти легітимної мети на тому самому якісному рівні. Тобто законодавець зобов`язаний обирати той вид адміністративного стягнення, який менш обтяжливий для прав і свобод особи у конкретному випадку, і насамперед має визначити адекватну міру адміністративної відповідальності для досягнення її мети, тоді як суди забезпечують індивідуалізацію такої відповідальності залежно від обставин справи у межах законодавчо визначеної санкції [абзац перший підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021].

Європейський суд з прав людини вказав, що „<…> для того, щоб відповідати вимозі домірності, суворість санкцій має відповідати тяжкості правопорушень, за які їх призначають <…>. Принцип домірності (пропорційності) має бути дотриманий не лише при визначенні норм, які стосуються суворості санкції, а й при оцінці тих факторів, що їх має бути взято до уваги при визначенні санкції <…> [рішення у справіv. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14), § 84].

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції вимагає, щоб будь-яке втручання обґрунтовано відповідало [правомірній] меті. Іншими словами, потрібно досягти „справедливого балансу між вимогами загальних потреб суспільства і вимогами захисту фундаментальних прав людини. Цього балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести особистий і надмірний тягар [див., зокрема, рішення у справахFormer King of Greece and Others v. Greece [GC] від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-XII, § 79, § 82;and Others v. Germany [GC] від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-VI, § 81-94;and Others v. Georgiа від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97].

У рішенні у справі Краєва проти України від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що:

- накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє відповідну особу майна, а саме суми, яку необхідно сплатити (§ 23);

- щоб відповідати статті 1 Першого протоколу до Конвенції, захід [втручання] має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним [ґрунтуватись на приписі права], переслідувати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами особи (§ 24);

- відповідно до частини першої статті 483 Кодексу, згідно з якою заявницю було визнано винною, штраф у розмірі, що дорівнює вартості товару, - що є дуже великою сумою, - та конфіскація товару були обов`язковими заходами без жодних винятків; відсутність дискреції стосовно цього не дала українським судам можливості врахувати індивідуальні обставини, що позбавляє сенсу будь-яку оцінку; Європейський суд з прав людини вже зазначав, що подібна жорстка система не здатна забезпечити потрібний справедливий баланс між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (§ 31).

Суд вважає, що абзац другий статті 485 Кодексу в контексті створення ним передумов для недопущення надмірного втручання у право власності особи з метою забезпечення справедливого балансу між вимогами публічного інтересу в захисті митних інтересів та митної безпеки України, з одного боку, та захистом права власності особи - з іншого, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зазначений припис статті 485 Кодексу не забезпечує бажаної гнучкості в діях та рішеннях органу державної влади під час визначення розміру штрафу щодо правопорушника з урахуванням усіх обставин справи. Тому внаслідок застосування оспорюваного припису статті 485 Кодексу не забезпечується справедливий баланс між вимогами публічного інтересу та захистом права власності особи, а сам цей припис є нормативним підґрунтям для надмірного втручання в гарантоване Основним Законом України право власності.

За наведених обставин абзац другий статті 485 Кодексу суперечить частинам першій, четвертій статті 41 Конституції України.

Як наслідок накладення на позивача санкції у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, становить надмірне втручання в гарантоване Основним Законом України право власності, яке не забезпечує справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й фундаментальними правами позивача захисту права власності.

Відповідно до ч.4 ст.7 КАС України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2022 від 15 червня 2022 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України.

З огляду на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) до Львівської митниці Державної митної служби України (адреса: м.Львів, вул.Костюшка,1, ) про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Львівської митниці від 22.12.2021 року у справі про порушення митних правил № 0195/20900/21, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, як протиправну та закрити провадження у справі.

Стягнути з Львівської митниці (місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Костюшка, 1, код ЄДРПОУ - 43971343) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Є.Радченко