Справа № 500/3066/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3066/22

24 жовтня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

Одеський державний університет внутрішніх справ (далі позивач, ОДУВС) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій просить: визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на його утримання в ОДУВС та стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням в ОДУВС в сумі 31756,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач проходив навчання в ОДУВС на підставі договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 26.09.2011, укладеного між позивачем, відповідачем та УМВС України в Тернопільській області. Пунктом 2.3.6 указаного договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання з підстав, визначених розділом 3 цього договору, особа зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з її утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, наказом ОДУВС№86 о/с від 21.06.201 ОСОБА_1 відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області та наказом УМВС України в Тернопільській області від 24.07.2014 № 156 о/с відповідач призначений на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ МТБ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області. Однак, наказом №126 о/с від 05.05.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "Є" (за порушення дисципліни) на підставі висновку про звільнення з ОВС за підписом начальника.

За таких обставин, у зв`язку зі звільненням відповідача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни та невиконанням умов п.2.3.6 договору, позивач просить стягнути із ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням в ОДУВС.

Ухвалою суду від 30.08.2022 визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до адміністративного суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, представником відповідача 21.09.2022 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, послався на те, що відповідач не отримував від позивача розрахунку суми належних до відшкодування витрат, строк для добровільного відшкодування указаних витрат йому не надавався. Відповідач наполягає, що не відмовлявся здійснити таке відшкодування, а тому у позивача немає підстав для звернення із позовом про відшкодування витрат в судовому порядку через відсутність у нього порушеного права. Водночас відповідач стверджує, що таке забезпечення фактично не надавалося, а надані позивачем до суду довідки не підтверджені жодними доказами. При цьому, виходячи з п.5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №313 від 01.03.2007 (далі Порядок №313), позивач має право на відшкодування витрат пов`язаних з утриманням лише за період навчання, що перевищує встановлений законодавством строк строкової військової служби. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив, поданому до суду 07.10.2022, позивач вказує, що оскільки з моменту звільнення у 2015 році і до теперішнього часу ОСОБА_1 не відшкодував ОДУВС 31756,29 грн. витрат на його утримання під час навчання, хоча був обізнаний про такий обов`язок, а також про суми понесених університетом витрат, право позивача є порушеним та ці витрати підлягають стягненню в судовому порядку. Посилання відповідача на норми п.5 Порядку № 313 щодо відшкодування витрат за період в частині перевищення періоду навчання за встановлений строк строкової військової служби, від якої звільняються курсанти вищих навчальних закладів МВС України в мирний час, є безпідставними. До спірних правовідносин слід застосовувати положення абз.4 п.5 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964. Відповідач ознайомлений із сумами коштів, які МВС затратило на його утримання під час навчання, і до моменту пред`явлення позову про відшкодування понесених витрат у відповідача не виникало заперечень. Попри зауваження представника відповідача розрахунок № 286 від 24.09.2015 містить державний герб, зазначення назви установи ОДУВС, відбиток печатки університету, а також підписаний діючим на той час начальником відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_2 . Додані до цього розрахунку копії документів з деталізацією понесених витрат є викопіюванням із облікової системи бухгалтерської програми університету. Своїм підписом начальник відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_2 засвідчив правильність даних, відображених у розрахунку та доданих до нього документах, відтак він є належним та достатнім доказом понесених позивачем витрат на утриманця ОСОБА_1 .

У запереченні, поданому до суду 12.10.2022, представник відповідача вказує, що у ОДУВС відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 запропоновано у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі чи надання йому документів, де визначено строк добровільного відшкодування відповідачем таких витрат, а тому є передчасним звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом. Також звертає увагу, що розрахунок № 286 від 24.09.2015 підписаний неуповноваженою особою. Вважає, що відповідний документ повинен бути підписаний керівником ОДУВС. Позивач не надав жодних доказів, що посадова інструкція начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку чи будь-який інший документ уповноважує його на підписання вказаного розрахунку.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази та пояснення, викладених у заявах по суті справи, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що наказом ОДУВС № 136 о/с від 08.08.2011 ОСОБА_1 зараховано курсантом ОДУВС та взято на всі види продовольчого і речового забезпечення, з виплатою грошового утримання.

26.09.2011 між ОДУВС (виконавець), з одного боку, УМВС України в Тернопільській області (замовник), з другого боку, та громадянином ОСОБА_1 (особа), з третього боку, укладено договір про підготовку фахівця в ОДУВС.(а.с.54-57).

Предметом цього договору визначено підготовку за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за схемою "курсант військовослужбовець-курсант" (п.1.1). Особа зобов`язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за посадою, на яку призначений і відпрацювати не менше трьох років (п.2.3.5). У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами передбаченими п.3 цього договору, позивач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.2.3.6).

Відповідно до наказу ОДУВС № 86 о/с від 21.06.2014 ОСОБА_1 закінчив навчання в ОДУВС, отримав диплом фахівця, та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Тернопільській області.

Наказом УМВС України в Тернопільській області № 156 о/с від 24.07.2014 ОСОБА_1 призначено на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ МТБ Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області.

Згідно наказу УМВС України в Тернопільській області № 126 о/с від 05.05.2015 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 "Є" (за порушення дисципліни) (а.с.13) на підставі висновку про звільнення з ОВС за підписом начальника Тернопільського MB УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_3 від 05.05.2015 (а.с.14).

Згідно розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОДУВС ОСОБА_1 від 24.09.2015 №286, за період з 15.08.2011 по 21.06.2014 витрачено 31756,29 грн. з яких: грошове забезпечення 8695,78 грн., нарахування на заробітну плату 1788,20 грн., речове забезпечення 1650,50 грн., харчування 8489,29 грн., комунальні послуги 11132,52 грн. (а.с.16 )

Вказана сума витрачених коштів також підтверджується довідкою про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС курсанта ОСОБА_1 (а.с.21).

Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку на відповідача з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, позивач ініціював даний спір.

Особливості відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, врегульовувались Законом України "Про міліцію" та Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а тому підлягають аналізу.

Водночас, слід врахувати, що Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", а Порядок №313 20.04.2017 в зв`язку із затвердженням Кабінетом Міністрів України 12.04.2017 нового Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за №261.

Особливості підготовки фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України визначалися ст.18 Закону України "Про міліцію".

Так, частинами 5, 7 згаданої статті вказаного Закону передбачалося, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Подібні приписи містяться і у ст.74 Закону "Про Національну поліцію".

Пунктом 1 Порядку №313, передбачалося, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Пунктом 3 Порядку №313 було визначено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з МОН.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі (п.4 Порядку №313).

Пунктом 6 Порядку №313 передбачалося, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що з метою підготовки фахівців у вищих навчальних закладах, що перебували у віданні МВС України, між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається, укладався договір про навчання. Такі особи перебували на повному державному утриманні. Разом із тим, передбачалися випадки, за яких особа, яка проходила навчання, повинна була відшкодувати Міністерству внутрішніх справ витрати, що були понесені ним на утримання таких осіб. Одним із таких випадків було й звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Як встановлено судом, відповідач не дотримався умов укладеного із ним договору про підготовку фахівця в ОДУВС від 26.09.2011 в частині виконання обов`язку щодо відпрацювання не менше трьох років після навчання на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, що підтверджується наказом УМВС України в Тернопільській області № 126 о/с від 05.05.2015 про його звільнення за порушення дисципліни.

При цьому, навчання ОСОБА_1 закінчив відповідно до наказу ОДУВС № 86 о/с від 21.06.2014.

Тобто, відповідач після закінчення навчання у вищому навчальному закладі МВС не пропрацював і року в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу.

Водночас, суд зазначає, що Законом України "Про міліцію", Порядком №313, а також договором про підготовку фахівця в ОДУВС від 26.09.2011 визначено чіткі підстави для відшкодування особою фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, серед яких і звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, а тому позовні вимоги щодо відшкодування відповідачем відповідних витрат є обгрунтованими.

Визначаючись з приводу розміру відшкодування відповідних витрат, суд враховує, що розрахунком від 24.09.2015 №286 фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 в ОДУВС за період з 15.08.2011 по 21.06.2014, а також довідкою про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС курсанта ОСОБА_1 , підтверджуються такі витрати в розмірі 31756,29 грн.

Під час розрахунку фактичних витрат на утримання курсантів в ОДУВС використовували положення вищевказаного Порядку № 313, а безпосередньо сам розрахунок проводився з урахуванням положень Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах №419831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007.

Відповідача, під особистий підпис, було повідомлено про витрати ОДУВС у розмірі 31756,29 грн., тому його наголошення про відсутність розрахунки суму та пропозиції добровільно відшкодувати такі витрати спростовуються наданими позивачем письмовими доказами.

Безпідставними є і посилання відповідача на необізнаність про обов`язок відшкодувати витрати за навчання у разі звільнення зі служби в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, що передбачений Законом України "Про міліцію", Порядком №313, а також договором про підготовку фахівця в ОДУВС від 26.09.2011. До того ж слід зазначити, що вказаний договір ОСОБА_1 не оскаржений.

Пунктом 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261, визначено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Натомість положення Порядку №313, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, вимог щодо направлення повідомлення та строку на добровільне відшкодування витрат не містять.

Стосовно позиції відповідача, що він не відмовлявся добровільно відшкодувати суми витрат на його утримання в ОДУВС суд відзначає, що доказів, які б спростовували факт існування за ним заборгованості у розмірі 31756,29 грн. протягом семи років та станом на час розгляду даної справи ним не надано. Відповідачем не вчинялось будь-яких дій для відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідач акцентує увагу на тому, що позивач має право на відшкодування витрат лише за період навчання, що перевищує встановлений законодавством строк військової служби, але таке твердження є хибним, оскільки Порядок № 313 передбачав диференціацію розміру відшкодування особам витрат за навчання, залежно від факту проходження або не проходження такими особами строкової служби до навчання у вищому навчальному закладі МВС України та розрахунок витрат за навчання з урахуванням різниці суми витрат на утримання осіб в навчальному закладі і утримання військовослужбовців строкової служби по відповідній військово-обліковій спеціальності.

Крім того, враховуючи вимоги законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, а також і на даний час, курсанти вищих навчальних закладів МВС України, відповідно до ст.18 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", звільняються від призову на строкову військову службу в мирний час, зокрема, яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

З приводу тверджень відповідача, що грошове забезпечення у сумі 8695,78 грн., нарахування на заробітну плату у сумі 1788,20 грн., речове забезпечення у сумі 1650,50 грн., харчування у сумі 8489,29 грн., комунальні послуги у сумі 11132,52 грн. фактично не надавались, суд зазначає, що розрахунок фактичних витрат здійснено відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі в силу вимог п.4 Порядку №313. Позивачем додані до розрахунку викопіювання із облікової системи бухгалтерської програми університету з деталізацією понесених витрат. Крім того, протягом нявчання в ОДУВС і до моменту пред`явлення позову про відшкодування понесених витрат у відповідача не виникало питань щодо інформації, зазначеної у довідці про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в ОДУВС, в якій за кожен рік навчання ОСОБА_1 після ознайомлення із сумами коштів власноручно проставляв свій підпис.

Помилковими є посилання відповідача і на постанови Верховного Суду у відзиві та запереченні, оскільки правовідносини у цих справах регулюються Порядком відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 та не є тотожними справі, що розглядається, а відтак не повинні враховуватися судом у даній справі щодо застосування інших норм права відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача під час навчання у ОДУВС, в розмірі 31756,29 грн. не відшкодовані, а тому такі підлягають до стягнення в судовому порядку.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, та відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст.139, 205, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ, в сумі 31756 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят шість) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (, 65014, м.Одеса, вул.Успенська, 1, р/р UA1000570).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.