Справа № 640/29989/21
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2022-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Київ № 640/29989/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Каракашьяна С.К., за участю секретаря судового засідання Стрикун Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не прибув

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом до Кабінету Міністрів України в якому просить суд визнати дії Кабінету Міністрів України по виконанню п.3 Рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021, як протиправною бездіяльністю; визнати дії Кабінету Міністрів України такими, що порушують права позивача, особи з інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати Кабінет Міністрів України виконати п.3 Рішення Конструкційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021: "Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 року №230/96-ВР.

Представником відповідача на адресу суду подано відзив, в якому зазначає, що відповідачем не порушено з його боку прав позивача, оскільки Рішенням Конституційного Суду України зобов`язано Верховну Раду України протягом трьох місяців дня ухвалення Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши присутніх сторін в судовому засіданні, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з позовних вимог, Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 (далі - Рішення) визнано неконституційною частину 3 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХЇІ (далі - Закон № 796-ХІІ) у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-V1II та втратила чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Даним Рішенням зобов`язано Верховну Раду України протягом 3-х місяців з дня ухвалення Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Крім того, у Рішенні зазначено, що у разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону № 796-ХІІ через три місяці, застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР.

Позивач просить визнати дії Кабінету Міністрів України по виконанню п.3 Рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021, як протиправною бездіяльністю, оскільки останнім не виконано вказане Рішення Конституційного Суду України.

Однак, на думку суду, позивач невірно трактує п.3 резолютивної частини Рішення та вирвав речення з повного тексту пункту 3 Рішення, оскільки Рішення викладено в такій редакції: «Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 7 6-VI1I щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв 'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону Українці "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської/катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР: "В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком".

Слова в п.3 Рішення «...щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії...» не є зобов`язанням до Кабінету Міністрів України визначати мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, передбачені ст.54 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, з Рішення вбачається, що Конституційний Суд України зобов`язав саме Верховну Раду України, а не відповідача - Кабінет Міністрів України, протягом трьох місяців з дня ухвалення Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у відповідність із Конституцією України, а в самому Рішенні вбачається застереження щодо невиконання такого зобов`язання.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконання Рішення Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 29.06.2021 № 1584-ІХ (далі - Закон № 1584-ІХ), яким частину 3 ст. 54 Закону № 796-ХІІ було викладено в такій редакції: «В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для І групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень".

Також, Законом № 1584-ІХ доповнено статтю 54 Закону № 796-ХІІ частиною п`ятою в такій редакції: «Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.»

Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі - Порядок № 1210) визначається механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок; Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 01.09.2021 № 916, пункт 11 Порядку № 1210 викладено в такій редакції: «Розмір пенсії, призначеної відповідно до цього Порядку, не може бути меншим за розміри, визначені частиною третьою статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

Порядок № 1210 є чиним на даний час, а посилання позивача на нечинність постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, яким затверджено Порядок № 1210, у зв`язку з визнанням її Рішенням Конституційного Суду України неконституційною є безпідставними, необгрунтованими.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих йогр положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки, рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 зобов`язує привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону № 796-ХІІ у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням Верховну Раду України, а не відповідача - Кабінет Міністрів України.

Згідно положень ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин і довів правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

С. К. Каракашьян