Справа № 380/11608/22
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області , місцезнаходження: 79019, м.Львів, проспект Чорновола, 4 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області, а саме: несвоєчасне надання інформації на запит від 18.04.2022.

Ухвалою від 29.08.2022 суддя звільнила позивача від сплати судового збору.

Ухвалою від 29.08.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» допустив бездіяльність щодо своєчасного надання запитуваної інформації. Таким чином, на думку позивача, існують достатні підстави для визнання такої бездіяльності відповідача протиправною.

27.09.2022 представник відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що визначальною ознакою публічної інформації, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації. Відтак запитувана інформація позивачем не є публічною інформацією у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

18.04.2022 позивач сформував запит на інформацію, що подається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив ГУ Держгеокадастру у Львівській області надати інформацію:

« 1) Повідомте, в який спосіб (електронна пошта, поштова служба АТ «Укрпошта», кур`єрська доставка тощо) до керівника Пустомитівської окружної прокуратури М. Синельникова, Вами було скеровано документ № 18-13-0.4-874/90-21 від 16.08.2021 року, а також надання копій документа в підтвердження такого скерування;

2) Повідомте, чи надходила до вашої адреси відповідь (інформація) з Пустомитівської окружної прокуратури, щодо результатів опрацювання документа № 18-13-0.4-874/90-21 від 16.08.2021 року. Надайте копію такої відповіді (якщо надходила).»

Такий запит позивач відправив на адресу відповідача поштовим відправленням за №474 з описом вкладення. Згідно з трекінгом відправлення за №474 таке доставлено та вручено відповідачу 27.04.2022.

Відповідач на запит позивача про надання інформації від 18.04.2022 надав відповідь «Про надання інформації» від 01.08.2022 №ПІ-80/0-91/0/63-22, в якій зазначено, що вихідні документи у паперовій формі, створені в Головному управлінні, надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, що було у випадку листа № 18-13-0.4-874/90-21 від 16.08.2021. Цей факт зафіксовано в зашиті поштових відправлень. Станом на 01.08.2022 інформація згідно листа № 18-13-0.4-874/90-21 від 16.08.2021 від Пустомитівської окружної прокуратури в Головне управління не надходила.

До такої відповіді долучено додатки на 5 аркушах в одному примірнику.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного надання інформації на запит від 18.04.2022 протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Право кожного на інформацію передбачене статтею 5 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон України №2939-VI).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (стаття 2 Закону України №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених вказаним Законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України №2939-VI).

Відповідно до положень частин першої, другої і п`ятої статті 19 Закону України №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За змістом пункту 1 частини першої статті 13, пункту 6 частини першої статті 14 Закону України №2939-VI розпорядники інформації, до яких, зокрема належать органи державної влади і органи місцевого самоврядування, зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 20 Закону України №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частинами першою і п`ятою статті 22 Закону України №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 вказаного Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 вказаного Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 вказаного Закону. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону України №2939-VI).

В силу частини третьої статті 22 Закону України №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Таким чином, Законом України №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону України №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону України №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію; направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Як встановив суд, запит позивача від 18.04.2022 надісланий на адресу відповідача та доставлений 27.04.2022.

Таким чином, у відповідності до частини першої статті 20 Закону України №2939-VI останнім днем надання відповіді на запит на інформацію було 04.05.2022.

Натомість відповідач надав відповідь на запит на інформацію лише 01.08.2022, чим порушив вимоги частини першої статті 20 Закону України №2939-VI.

Суд зауважує, що відповідач не повідомляв позивача у письмовій формі про продовження строку розгляду запиту.

У цьому контексті, суд зазначає, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 26.06.2018 у справі № 800/369/17.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо своєчасного надання відповіді на запит позивача про надання інформації від 18.04.2022.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву про відсутність у запитуваної позивачем інформації ознак публічної, адже це суперечить його діям щодо надання відповіді «Про надання інформації» від 01.08.2022 №ПІ-80/0-91/0/63-22 на запит позивача.

У контексті таких доводів представника відповідача суд враховує положення пункту 3.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», в якому роз`яснено, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом України №2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України №393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону України №2939-VI), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України №393/96-ВР. При цьому, запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України №393/96-ВР. У разі якщо запит на інформацію, який подано згідно із Законом України №2939-VI, за своїм змістом поєднує предмет регулювання Закону України №393/96-ВР та Закону України №2939-VI, то такий «запит-звернення» повинен розглядатися у відповідних частинах у строк та порядок, передбачені відповідними законами. При цьому розпорядник у п`ятиденний строк повинен відповісти по суті запиту, а також повідомити запитувача, що решта питань розглядатимуться як звернення згідно із Законом України №393/96-ВР.

Таким чином, вважаючи запит позивача від 18.04.2022 за змістом зверненням громадянина відповідно до Закону України №393/96-ВР, відповідач повинен був у межах п`ятиденного строку відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону та повідомити, що його запит буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України №393/96-ВР, натомість таких дій вчинено не було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, проспект Чорновола, 4) щодо своєчасного надання відповіді на запит ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про надання інформації від 18.04.2022.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.