Справа № 500/3/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3/21 пров. № А/857/11510/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 500/3/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 11.07.2022.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 12.07.2022,-

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2022року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду із заявою про визнання виконавчого листа №500/3/21 від 07.02.2022 таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав.

На обґрунтування поданої заяви зазначає, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №500/3/21 набрало законної сили після смерті позивача. Стаття 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зокрема визначає, що кошти, які не були нараховані померлому, не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією) та не підлягають виплаті членам сім`ї померлого.

Заявник вважає, що ОСОБА_1 не має підстав для реалізації невикористаного права померлого члена родини на виконання судового рішення щодо пенсійних виплат.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що Державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцьким А.Я., засвідчено, що ОСОБА_1 являється одним із спадкоємців на все інше майно померлого.

Відтак, суд вважав, що оскільки ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого позивача, у відповідності до ст.1227 ЦК України та ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», набула права на отримання сум пенсії, нарахованих на виконання рішення суду, проте не виплачених за життя.

Суд також зазначив про те, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням. Закон №1404-VIII не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, надає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (ч.4 ст.4 Закону 1404-VIII).

Суд врахував правову позицію Верховного Суду про те, що заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року та винести постанову, якою заяву задовольнити.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що відповідно до ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну позивача правонаступником та постановлено допустити в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії, заміну позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Судом у цій ухвалі зазначено про те, що на час розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 13.04.2021 ОСОБА_3 помер.

На підставі вказаної ухвали було видано виконавчий лист ОСОБА_1 , а в подальшому державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду від 11.05.2022.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 не має підстав для реалізації невикористаного права померлого члена родини на виконання судового рішення від 15.02.2021 у справі №500/3/21 щодо пенсійних виплат, а виконавчий лист від 07.02.2022 №500/3/21, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду

Враховуючи положення статей 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які покликаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Так з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення з 01.04.2019 року перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_3 на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 оновленої довідки від 26.11.2020 року № 10/1/598 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_3 , на підставі довідки від 26.11.2020 року № 10/1/598 (про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії), виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 500/3/21 повернуто скаржнику. Відтак рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі № 500/3/21 набрало законної сили 12 травня 2021 року.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою від 08.04.2021 про видачу виконавчого листа у справі №500/3/21. Дана заява зареєстрована судом 15.04.2021 (а.с.38).

Згідно з свідоцтвом про смерть від 13.04.2021 серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно супровідного листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 ОСОБА_3 було скеровано два виконавчих листи на 2 арк. (а.с. 39).

30.12.2021 дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про заміну сторони позивача на правонаступника по справі №500/3/21.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про заміну позивача правонаступником задоволено. Допущено в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії, заміну позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

28.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі №500/3/21.

07.02.2022 ОСОБА_1 отримала два виконавчі листи (а.с. 65).

Матеріалами справи також підтверджується, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №68988751 від 11.05.2022 з примусового виконання виконавчого листа №500/3/21, виданого 07.02.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 , на підставі довідки від 26.11.2020 року № 10/1/598 (про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії), виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважаючи, що виконавчий лист №500/3/21 від 07.02.2022 повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий без достатніх правових підстав 05.07.2022 звернулось із заявою до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом наведеної норм вказані підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, як то видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання. Матеріально правові підстави вказують на відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Скаржник вказує, що ОСОБА_1 , як дружина померлого ОСОБА_3 , не має підстав для реалізації невикористаного права померлого члена родини на виконання судового рішення, оскільки рішення суду першої інстанції набрало законної сили після смерті позивача у справі, а кошти які не були нараховані померлому, не є належною пенсійною виплатою та не підлягають виплаті членам сім`ї померлого.

Такі аргументи скаржника суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтями 14 та 370 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі також Закон № 1404-VIII) під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зокрема зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.

Отже, виконавчий лист у справі видається на підставі рішення суду, що набрало законної сили, судом, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Частина п`ята статті 15 Закону № 1404-VIII передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У контексті наведених положень статті 15 Закону № 1404-VIII необхідно зазначити, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

При цьому виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

Крім того, цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абз. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене вище, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 673/544/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/536/18, від 02 жовтня 2020 року у справі № 169/380/17.

Як вбачається з матеріалів справи, так як вже зазначено судом вище, ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року замінено позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Дана ухвала Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області не оскаржувалась та набрала законної сили.

07.02.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 два виконавчі листи у справі №500/3/21.

Згідно з ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Слід звернути увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, 08.04.2021 ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі №500/3/21. Дана заява була зареєстрована судом 15.04.2021 та згідно супровідного листа Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 ОСОБА_3 було скеровано два виконавчих листи від 19.05.2021 на 2 арк. (а.с. 39).

Колегія суддів враховує Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_4 проти України від 15 жовтня 2009 року в якому зазначено, що практика якого в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з Конвенцією як джерело права, право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якої зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, слід також врахувати те, що у даній справі Тернопільським окружним адміністративним судом 19.05.2021 вже було видано виконавчі листи у справі № 500/3/21, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в порушення вимого ст. 379 КАС України видано ОСОБА_1 виконавчий лист №500/3/21 від 07.02.2022, з врахуванням цього наявні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, беручи до уваги те, що у даній справі замінено позивача на його правонаступника та те, що судом вже було видано 19.05.2021 виконавчий лист, слід дійти висновку, що скаржник обґрунтовано стверджує про те, що виконавчий лист № 500/3/21 від 07.02.2022 виданий без достатніх правових підстав. Відтак, помилковий є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про задоволення поданої заяви.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 500/3/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Визнати виконавчий лист по справі №500/3/21 виданий 07 лютого 2022 року Тернопільським окружним адміністративним судом таким, що не підлягає виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2022 року