Справа № 200/12397/21.Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляц
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року справа №200/12397/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року (повне судове рішення складено 23 червня 2022 року у м. Слов`янську) у справі № 200/12397/21 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості з пенсійних виплат,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року представник позивача Орехов Михайло Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 34 697,08 грн;

- стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивача заборгованість з призначеної пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 34 697,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

Позивач проживає в м. Макіївка Донецької області, перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком, яка йому призначена з 13 липня 2020 року на виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року у справі № 200/7864/20-а.

Разом із цим виплата позивачу призначеної пенсії розпочата лише з квітня 2021 року.

У червні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо виплати йому пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року.

У відповіді від 6 липня 2021 року відповідач повідомив, що суми пенсійних виплат за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 34 697,08 грн нараховані позивачу на виконання рішення суду від 5 жовтня 2020 року по справі № 200/7864/20-а, але зазначені кошти не закладено до бюджету, а тому будуть виплачуватись за окремим фінансуванням.

Позивач вважав дії відповідача з невиплати йому заборгованості з пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 34 697,08 грн протиправними та такими, що порушують його право на належне соціальне забезпечення, тому через свого представника звернувся до суду (а.с.1-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 нарахованої за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року пенсії у розмірі 34 697,08 грн.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року у розмірі 34 697,08 грн.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що суд І інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи для прийняття рішення суду за всіма принципами здійснення правосуддя.

На виконання рішення суду у справі № 200/7864/20-а ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянута заява позивача від 13 липня 2020 року та ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

З квітня 2021 року і по теперішній час ОСОБА_1 щомісячно сплачується поточна пенсія в розмірі 4028,50 грн.

Виплата заборгованості пенсії за період з 13 липня 2020 по 31 березня 2021 року в сумі 34 697,08 грн здійснюватиметься за окремим фінансуванням на означені цілі у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, так як згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Зазначено, що заборгованість по справі № 200/7864/20-а внесена до переліку отримувачів на 2022 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», та як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, буде фактично виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання згідно довідки від 22 листопада 2018 року № 25108 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 (а.с.29-34).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с.59).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року, прийнятим за результатом розгляду адміністративної справи № 200/7864/20-а, яке набуло чинності 27 листопада 2020 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/93146703), адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області № 244 від 15 липня 2020 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 липня 2020 року № 6135 про призначення пенсії, із зарахуванням до пільгового стажу періоду навчання з 1 вересня 1984 року по 30 квітня 1985 року в ГорПТУ № 15; періоду військової служби з 15 червня 1985 року по 30 червня 1987 року; період роботи 28 січня 2008 року по 14 серпня 2014 року у «Шахті Червоний партизан», з 1 квітня 2015 року по 13 липня 2020 року у ПАТ «Запоріжвогнетрив» (а.с.16-24).

На виконання означеного судового рішення Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Маріуполя повторно розглянута заява позивача № 6135 від 13 липня 2020 року та рішенням від 21 січня 2021 року ОСОБА_1 з 13 липня 2020 року довічно призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (а.с.71).

Судами встановлено, що з квітня 2021 року і по теперішній час призначена позивачу пенсія виплачується щомісячно в розмірі 4028,50 грн (а.с.1-12, 61-63).

Нарахована за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року пенсія у сумі 34 697,08 грн позивачу не виплачена, за поясненням відповідача у зв`язку із віднесенням цієї суми до заборгованості з пенсії, виплата якої здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с.27, 61-63).

У відзиві на позов, а також в апеляційній скарзі відповідач зазначав, що вказана заборгованість буде виплачена позивачу згідно Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону № 1706-VII від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 10 листопада 2021 року» (а.с.61-63).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 1 зазначеного Закону пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV встановлено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […] мають право на отримання пенсій.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Слід зауважити, що за своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах Andrejeva v. Latvia (App. № 55707/00, § 77) Stummer v. Austria (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес (Carson and Others v. the United Kingdom, App. № 42184/05, § 64, Lakicervic and others v. Monte).

У справі Muller v. Austria (App. 5879/72) на той час Європейська комісія з прав людини встановила, що коли особа робить обов`язкові внески до Пенсійного фонду, в неї виникає право власності на частку цього фонду.

Отже, у випадку призначення певній особі належним органом пенсії ця особа має право на своєчасне отримання цієї пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як встановлено судами, сума заборгованість з призначеної позивачу пенсії за період з 13 липня 2020 року про 31 березня 2021 року складає 34 697,08 грн.

Враховуючи наведені вище нормативно правові приписи суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання даної суми заборгованості з пенсії.

Щодо посилання відповідача на те, що не виплата зазначеної суми заборгованості є невиконанням судового рішення по справі № 200/7864/20-а від 5 жовтня 2020 року.

Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року по справі № 200/7864/20-а було вирішено питання про зарахування до пільгового стажу позивача певних періодів його трудової діяльності, навчання та служби в армії та про повторний розгляд пенсійним органом заяви позивача про призначення йому пенсії.

Питання про виплату нарахованої ОСОБА_1 за наслідком розгляду цієї заяви пенсії не було предметом спору та, як наслідок, предметом розгляду в адміністративній справі № 200/7864/20-а.

Отже, спір щодо виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 13 липня 2020 року про 31 березня 2021 року в межах цієї справи (справи № 200/12397/21) розглядається в судовому порядку вперше.

Відповідно, місцевий суд вірно відхилив зауваження відповідача щодо того, що цей спір не підлягає розгляду у позовному провадженні.

З цих же підстав також безпідставними є доводи відповідача про те, що виплата спірної заборгованості має відбуватись відповідно до порядку, передбаченому для виплати заборгованості за судовими рішеннями, виплата якої проводиться за окремою бюджетною програмою.

Крім цього, посилання відповідача на Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 є неправомірними, так, по-перше, як цей порядок регулює питання відновлення раніше призначеної (та виплачуємої) внутрішньо переміщеним особам пенсії, виплата якої в певний період часу була їм припинена, а згодом поновлена (в тому числі і на виконання судових рішень), по-друге, зазначений порядок стосується саме внутрішньо переміщених особі та осіб, які відмовилися від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та зареєстрували місце постійного проживання на контрольованій Україною території.

Позивачу призначена пенсія саме відповідачем на загальних підставах відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 14 Закон № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби, як то: доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Тобто, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Враховуючи наведене вище, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною невиплату ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу нарахованої за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року пенсії у розмірі 34 697,08 грн.

Разом із цим, невиплати нарахованої пенсії за своєю правовою природою є бездіяльністю з боку пенсійного органу, а не діями.

Беручи до уваги зазначене, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд першої інстанції також обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог позивача та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 13 липня 2020 року по 31 березня 2021 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на його користь даної заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3 ч. 1), а також шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6 ч. 1).

Згідно ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (п. 3); прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (п. 6).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Беручи до уваги приписи ст. ст.5, 245 КАС України, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові цього суду від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року в справі № 200/12397/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 25 жовтня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук