Справа № 166/805/22
Суддя: Свистун О. М.
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 166/805/22
провадження 2-а/166/25/22
РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2022 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

за участю секретаря Заєць Н.П.,

представника позивача Пащука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

встановив:

Представник Пащук В.С. в інтересах ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 20 вересня 2022 року в.о. заступника начальника Львівської митниці Приходьком Ю.Б. винесено постанову №0797/20900/22, згідно з якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.4 ст. 481 Митного кодексу України, а саме у перевищенні строку тимчасового ввезення (зворотній термін вивезення до 06.04.2022) за межі митної території України більше ніж на двадцять діб професійного обладнання комплекту електрогідравлічного управління для проведення випробувань на випробувальному стенді, вагою 46,8 кг, загальною вартістю 1359,94 Євро, що переміщувались за книжкою (карнетом) А.Т.А. від 08.04.2021 №DE 001007/21 - MS.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки в Україні введено воєнний стан, що є форс-мажорною обставиною, настання якої засвідчено Торгово-промисловою палатою. У м. Дружківка Донецької області, де розміщений ТзОВ «Дружківський машинобудівний завод», який є одержувачем та утримувачем вказаного обладнання, з початку воєнного стану велися активні бойові дії, що безпосередньо впливало на можливість виконання зобов`язань із тимчасового ввезення на митну територію України товару.

Відправником обладнання відповідно до товарно-транспортної накладної СМR є підприємство ЕЕР Elektro Elektronik Pranjik GmbH. Перевезення обладнання було здійснено приватним підприємцем ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу Renault Master, р.н. НОМЕР_1 , та водієм якого є ОСОБА_1 . Вважає, що позивач, не будучи власником, вантажовідправником деталей, їх отримувачем, міжнародним перевізником, не може бути стороною зобов`язання із своєчасного вивезення деталей, відтак не міг брати на себе такого зобов`язання, як про це вказано в оскаржуваній постанові із посиланням на книжку (карнет) А.Т.А. від 08.04.2021 № DE 001007/21 MS. Із вказаних підстав ОСОБА_1 не може впливати на можливість своєчасного вивезення обладнання з території України.

Просить скасувати постанову в.о. заступника начальника Львівської митниці Приходьком Ю.Б. від 20 вересня 2022 року №0797/20900/22 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст. 481 Митного кодексу України, стягнути понесені судові витрати з оплати судового збору та професійної правничої допомоги у розмірі, орієнтовно, сім тисяч гривень.

Ухвалою суду від 07.10.2022 поновлено строк звернення до суду із даним позовом, відкрито провадження у справі.

Відповідач 14 жовтня 2022 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 22 серпня 2022 року прямував із України в Республіку Польща через пункт пропуску «Краковець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці Держмитслужби на автомобілі з р.н. НОМЕР_2 та подав до митного оформлення СМR А№1133967 від 18.08.2022, рахунокфактуру №4/1 від 09.02.22. Під час проходження митного контролю й митного оформлення транспортного засобу встановлено, що згідно із книжкою (карнетом) А.Т.А. від 08.04.2021 № DE 001007/21 MS товари «Професійне обладнання комплект електрогідравлічного управління для проведення випробувань на випробувальному стенді», (вагою 46,8 кг, загальною вартістю 1359,94 Євро) були ввезені на митну територію України через пункт пропуску «Краківець Корчова» 15 квітня 2021 року, встановлений термін зворотного вивезення вказаних вище товарів 06 квітня 2022 року. Станом на 20 липня 2022 року зазначені вище товари згідно із вказаною книжкою (карнетом) не вивезені із митної території України та не заявлені в інший митний режим. Зобов`язання щодо дотримання митного режиму тимчасового ввезення товарів та вивезення їх із митної території України у встановлений митницею термін надавав ОСОБА_1 . Останній всупереч ч.1 ст.192 МК України Львівську митницю про обставини непереборної сили не повідомив, як і не повідомив про неможливість виконання ним взятого на себе зобов`язання із зворотного вивезення товару. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача 25 жовтня 2022 року скерував до суд відповідь на відзив, у якій вказав, що стаття 481 МК України передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення саме товарів особистого користування, яким не є переміщуваний ОСОБА_1 згідно із оскаржуваною постановою товар. Крім цього, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення митного режиму тимчасового вивезення товару, тоді як товар перебував у режимі тимчасового ввезення товару. Позивач не є перевізником, тому за правилами ч.1 ст.192 МК України не зобов`язаний повідомляти митний орган про неможливість прибуття до митного органу призначення. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що вказаного в оскаржуваній постанові зобов`язання про зворотнє вивезення товару за межі митної території України згідно із книжкою (карнетом) А.Т.А. від 08.02.2021 № DE 001007/21 MS ОСОБА_1 не брав, а відповідач всупереч ст.77 КАС України протилежного не довів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом установлено,документально підтверджено постановою в.о.заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходька Ю.Б. від 20.09.22 року №0797/20900/22 факт притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.4 ст. 481 Митного кодексу України, а саме за перевищення строку тимчасового ввезення (зворотній термін вивезення до 06.04.2022) за межі митної території України більше ніж на двадцять діб професійного обладнання комплекту електрогідравлічного управління для проведення випробувань на випробувальному стенді, вагою 46,8 кг, загальною вартістю 1359,94 Євро, що переміщувались за книжкою (карнетом) А.Т.А. від 08.04.2021 №DE 001007/21 MS, за що накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 34000 грн.

Відповідальність за ч.4 ст. 481 МК України настає за перевищення строку тимчасового ввезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на двадцять діб.

За правилами ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно з ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення товарів встановлюється органом доходів і зборів у кожному конкретному випадку, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Як передбачає ч. 1 ст. 112 МК України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.

Судом установлено, визнано сторонами, що ОСОБА_1 , як водій приватного підприємця ОСОБА_2 , що займається міжнародними перевезеннями, на підставі книжки (карнета) А.Т.А. від 08.04.2021 №DE 001007/21 MS, власником якої є німецьке підприємство ЕЕР Elektro Elektronik Pranjik GmbH, ввіз на митну територію України відповідне обладнання, що належить вказаному німецькому підприємству.

Відтак на вказані правовідносини поширюється митний режим тимчасового ввезення іноземних товарів комерційного призначення й оскаржувана постанова стосується саме такого режиму, а не режиму тимчасового вивезення, як про це наголошував представник позивача, покликаючись на вжите у мотивувальній постанові словосполучення «перевищив встановлений строк тимчасового вивезення товарів». Так, представник позивача помилково ототожнює поняття «режим тимчасового ввезення» та «строк тимчасового вивезення».

Посилання представника позивача на регулювання ч.4 ст.481 МК України відносин із переміщення товарів особистого користування є помилковим, оскільки за правилами граматичного тлумачення такий вид користування встановлений лише щодо транспортних засобів.

Відповідно до 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена уповноваженою особою митного органу на підставі книжки (карнета) А.Т.А. від 08.04.2021 №DE 001007/21 MS, відповідної до якої зобов`язання із зворотного вивезення товару взяв на себе позивач.

Такі обставини представник позивача заперечив.

Відтак, встановлення об`єктивної істини можливе шляхом безпосереднього дослідження відповідних доказів на підтвердження зобов`язання ОСОБА_1 вивезти товар у визначений строк за межі митної території України (належним чином засвідчені копії аркушів книжки (карнета) із такими відомостями, витяги із відповідних баз даних тощо).

Однак всупереч ч. 2 статті 77 КАС України відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, таких доказів не надав.

Натомість позивачем додано до матеріалів справи копію доручення німецької фірми ЕЕР Elektro Elektronik Pranjik GmbH для пред`явлення карнета АТА №DE 001007/21 MS, де уповноважена на використання карнета особа не вказана.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів правомірності свого рішення, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, зокрема через недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Суд, задовольняючи позов, стягує із Львівської митниці на користь позивача понесені останнім витрати зі сплати судового збору.

Згідно з ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача будь-яких доказів не надано, у позовній заяві зазначений їх орієнтовний розмір, суд у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу відмовляє.

Керуючись ст.ст. 257-263, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил задовольнити.

Постанову в.о.заступника начальника начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходька Ю.Б. №0797/20900/22 від 20.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.481 Митного кодексу України та накладення штрафу в розмірі 34000 грн скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.481 Митного кодексу України закрити за відсутністю складу вказаного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України на корить ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Дата складення повного тексту рішення 09 год 00 хв 26 жовтня 2022 року.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун