Справа № 160/15999/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/15999/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (м. Дніпро, суддя Букіна Л. Є.) у справі № 160/15999/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання дій протиправними та стягнення грошового забезпечення,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач або скаржник) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дій відповідача по невиплаті компенсації за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року та виплаті грошового забезпечення за службу в нічний час в меншому розмірі за період з 01.06.2018 року по 31.10.2020 року й стягнення цих сум;

- визнати протиправними дії відповідача по перерахунку грошового забезпечення позивача в вересні 2018 року за липень та серпень 2018 року, в січні 2020 року за грудень 2019 року у сумі 10 828,11 грн. й стягнення цієї суми;

- визнати протиправними дії відповідача по зменшенню грошового забезпечення за період перебування у відпустках у зв`язку з навчанням в 2016, 2017 та 2018 роках.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- зобов`язано Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача доплату за службу в нічний час за період з 16.01.2016 року по 31.08.2020 року;

- зобов`язано Департамент патрульної поліції України нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 16.01.2016 року по 31.08.2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за період з 16.01.2016 року по 31.08.2020 року доплату за службу в нічний час позивачеві не здійснено. В свою чергу, судом не встановлено протиправних дій відповідача при перерахунку грошового забезпечення позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що в наказ про виплату грошового забезпечення за грудень 2019 не вносились зміни щодо перерахунку забезпечення позивача, а тому перерахунок грошового забезпечення за липень та серпень 2018 року у вересні 2018 року, за грудень 2019 року у січні 2020 року в бік зменшення відповідач здійснив безпідставно. Скаржник зазначає, що за час його перебування в додаткових відпустках у зв`язку, з 2016 року по 2018 рік включно, йому не було виплачено середній розмір грошового забезпечення згідно приписів ст. 217 КЗпП України.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач з 16.01.2016 року по 31.08.2020 року проходив службу в управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора. З 01.09.2020 року переведений для подальшого проходження служби до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.

Вважаючи протиправними дії відповідача по невиплаті компенсації за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року та виплаті грошового забезпечення за службу в нічний час в меншому розмірі за період з 01.06.2018 року по 31.10.2020, по перерахунку грошового забезпечення позивача в вересні 2018 року за липень та серпень 2018 року, в січні 2020 року за грудень 2019 року, по зменшенню грошового забезпечення за період перебування у відпустках у зв`язку з навчанням в 2016, 2017 та 2018 роках, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що відповідач після проведення перерахунку грошового забезпечення позивача за спірний період не позбавив останнього премії взагалі, а лише привів її розмір у відповідності до кількості днів перебування у відпустці. В періодах перебування позивача у відпустці за навчанням премія останньому нараховувалась у відповідності до кількості днів такої відпустки та відповідач перерахунок грошового забезпечення не здійснював.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок МВС №260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з пунктом 3 Порядку МВС №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Дана норма кореспондується з приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 (далі Постанова №988), відповідно до якого грошове забезпечення, зокрема, поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 пункту 4 цієї постанови КМУ №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Аналогічні положення містяться у пункті 12 розділу 2 Порядку МВС №260, в якому визначено, що керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Приписами ч.1 ст. 26 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» визначено, що за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що наказами від 06.07.2018 року № 661 о/с та від 04.12.2019 року № 944 о/с на підставі поданих позивачем рапортів останньому надано відпустки без збереження заробітної плати.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, грошове забезпечення за період вищевказаних відпусток виплачувалось у повному розмірі, що не заперечується самим позивачем.

Відтак, після надходження відповідних наказів на доопрацювання, відповідачем здійснений перерахунок грошового забезпечення позивача.

З цих підстав, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач після проведення перерахунку грошового забезпечення позивача за спірний період не позбавив останнього премії взагалі, а лише привів її розмір у відповідності до кількості днів перебування у відпустці.

Також, суд першої інстанції вірно встановив, що у спірних періодах перебування позивача у відпустці за навчанням премія останньому нараховувалась у відповідності до кількості днів такої відпустки та відповідач перерахунок грошового забезпечення не здійснював.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо необхідності застосування до спірних відносин висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.03.2020 року у справі № 804/5477/17, оскільки у ній правовідносини не є подібними до тих, що виникли у справі, яка переглядається.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача по перерахунку грошового забезпечення позивача в вересні 2018 року за липень та серпень 2018 року, в січні 2020 року за грудень 2019 року, а також по зменшенню грошового забезпечення за період перебування у відпустках у зв`язку з навчанням в 2016, 2017 та 2018 роках. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 160/15999/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова