Справа № 280/2184/22
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року Справа № 280/2184/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Деревянко А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 НГ України), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за попередній період проходження ним військової служби з урахуванням періодів проходження ним військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу (з урахуванням проведених раніше виплат) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби, обчисливши її розмір за 19 років служби з урахуванням періодів проходження мною військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 НГ України, звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу з 03.12.2021. На день звільнення позивач мав вислугу років 19 років 04 місяців, в тому числі: календарна вислуга років 14 років 06 місяці. Відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) при звільненні позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 роки служби. Разом із тим, позивач зазначає, вважає, що відповідач повинен був нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за весь період проходження ним військової служби, оскільки при попередньому звільненні з військової служби позивач не набув права на отримання такої допомоги. З наведених підстав позивач просить суд позов задовольнити.
Ухвалою суду від 14.02.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано докази по справі.
Ухвалою суду від 17.08.2022 задоволенні клопотання представника ВЧ 3042 НГ України про зупинення розгляду справи відмовлено.
30.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується військовослужбовцю за наявності вислуги 10 років і більше. При цьому, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Відповідач вважає, що при попередньому звільненні з органів внутрішніх справ у 2010 році позивач набув право на отримання грошової допомоги, так як на день звільнення мав вислугу 11 календарних років, у зв`язку з чим ВЧ НОМЕР_2 НГ України правомірно виплатила позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за останній період календарної служби. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
На підставі матеріалів справи, суд встановив такі обставини.
Позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 НГ України.
Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_2 НГ України (по стройовій частині) від 03.12.2021 №242, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 , звільненого відповідно до пп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби в запас командувача Національної гвардії України від 11.11.2021 №216 о/с, у зв`язку із закінченням строку контракту, «03» грудня 2021 року та для взяття на військовий облік направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначеним наказом, серед іншого, відповідно до ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 3 роки 00 місяців 00 днів.
Також даним наказом визначено, що вислуга років позивача на 03.12.2021 становить: час служби в календарному обчисленні 14 років 06 місяців 09 днів; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 04 роки 10 місяців 10 днів.
Суть спору полягає в тому, що на переконання позивача йому має бути виплачена одноразова грошова допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 19 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, та із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації.
Водночас, відповідач наполягає на тому, що позивач має право на виплату такої допомоги лише за останні 3 календарні роки військової служби, що власне і знайшло своє відображення в наказі командира ВЧ НОМЕР_2 НГ України (по стройовій частині) від 03.12.2021 №242. Зазначені доводи відповідача ґрунтуються на тому, що при попередньому звільненні у 2010 році з органів внутрішніх справ позивач набув право на отримання грошової допомоги, оскільки на день звільнення мав вислугу 11 календарних років, отже, при наступному звільненні з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період календарної служби військовослужбовця з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
Зазначений спір зумовив звернення позивача до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII.
Згідно статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Судом встановлено, що позивач перебував на військовій службі у Національній гвардії України.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України, визначає відповідна Інструкція, затверджена Наказом МВС України №200 від 15.03.2018, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 405/31857 (далі - Інструкція).
Пунктами 1, 2 розділу ХХХІІ Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених ст. 15 Закону №2011-XII.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
Пунктом 1 зазначеної постанови визначено наступне: установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у п. «ж» ст. 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються:
- служба в органах внутрішніх справ України, органах і підрозділах цивільного захисту на посадах начальницького і рядового складу, Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу з дня призначення на відповідну посаду.
За змістом абзацу 6 ч.6 ст.15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
З матеріалів справи судом встановлено, що до вислуги років позивача в календарному обчисленні зараховано такі періоди: - Миколаївський військовий автомобільний коледж, період 31.07.1997 - 2000 рік, вислуга 3 роки; Військова частина НОМЕР_2 ВВ МВС України, період 26.02.2002 26.02.2007, вислуга 5 років; органи внутрішніх справи, період 2007 рік 20.05.2010, вислуга 3 роки; ВЧ НОМЕР_2 НГ України, період 03.12.2018 03.12.2021, 3 роки.
Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на норму абзацу 6 ч.6 ст.15 Закону № 2011-XII свідчить на користь того, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги за 3 роки служби у ВЧ НОМЕР_2 НГ України відбулась через переконання відповідача в тому, що позивач повторно звільнений з військової служби, під час якої набув право на отримання відповідної грошової допомоги.
Разом із тим, такі міркування відповідача є хибними, оскільки служба в органах внутрішніх справ хоча і враховується для обчислення вислуги років для цілей виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служи, однак не є військовою службою.
Відтак, з урахуванням того, що на момент попереднього звільнення позивача з військової служби (Військова частина НОМЕР_2 ВВ МВС України, період 26.02.2002 26.02.2007), вислуга років позивача в календарному обчисленні, розрахована у відповідності до Постанови №393, становила 8 повних років, суд дійшов висновку, що позивач не набув права на виплату такої допомоги при попередньому звільненні з військової служби. Отже, при повторному звільненні позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за весь період служби, обчислений у відповідності до норм Постанови №393 за повних 14 календарних років.
Водночас, безпідставними є твердження позивача про те, що він має право на отримання відповідної грошової допомоги за 19 років служби з урахуванням періодів проходження військової служби, які обраховуються в пільговому обчисленні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за кожний повний календарний рік служби.
Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні, індексації, суд зазначає таке.
З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Довідки від 18.01.2022 №42/11-1 позивачу виплачувалась індексація у період служби з січня 2020 по 03.12.2021.
З листа від 18.01.2022 №42/12-55, направленого відповідачем у відповідь на адвокатський запит представника позивача, вбачається, що сума індексації не входить до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова допомога при звільненні військовослужбовця.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII наведено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закон № 1282-ХІІ).
Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону №2011-ХІІ містить відсилочну норму, суд доходить до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону №2011-XII.
Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок №1078) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, підпунктом 7 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.
Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється така допомога, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 1282-ХІІ та Порядку №1078.
Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.
Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а тощо.
Правова позиція стосовно того, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні з військової служби, викладена в постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №520/8887/2020, від 29.04.2020 у справі №240/10130/19.
Враховуючи наведене, наявні підстави для задоволення позову в цій частині.
При цьому, посилання позивача на постанови Верховного Суду від 26.02.2021 у справі №620/3346/19, від 16.03.2021 у справі №761/778/17 є не релевантними, оскільки у цих постановах Верховний Суд висловив правову позицію щодо включення до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди, однак питання врахування індексації в даних постановах не досліджувалось.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні. Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в повному обсязі.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 14 повних календарних років служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 25.10.2022.

Суддя М.О. Семененко