Справа № 640/9077/19
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9077/19 Суддя (судді) першої інстанції: Мамедова Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Собківа Я.М., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ейч Ес Україна" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ейч Ес Україна" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 року №2 та №2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2018 р., за результатами якої відповідачем складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Ейч Ес Україна" №55/26-15-14-02-02/31088698 від 25.01.2019 р.

Позивач, не погоджуючись із висновками вказаного вище акту перевірки подав до ГУ ДФС у м. Києві заперечення від 21.02.2019 р.

За результатами розгляду вказаних вище заперечень відповідач листом від 04.03.2019 р. №40161/10/26-15-14-02-02 повідомив позивача, що на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України буде проведено позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом оскарження.

Так, 14.03.2019 р. ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ №3178, згідно якого вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ейч Ес Україна" з питань, що стали предметом оскарження, з 18.03.2019 р. по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

У період з 18.03.2019 р. по 22.03.2019 р. відповідачем на підставі наказу №3178 від 14.03.2019 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Ейч Ес Україна", результати якої оформлені Актом від 29.03.2019 р. №229/26-15-14-02-02/31088698 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Ейч Ес Україна" податкового законодавства за період з 01.01.2017 р. по 30.09.2018 р. з питань, що стали предметом оскарження при розгляді заперечення від 21.02.2019 р. на акт перевірки №55/26-15-14-02-02/31088698 від 25.01.2019 р., відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі П(С)БО 16), встановлено:

- заниження податку на прибуток на 7459,00 грн., в т.ч. за 3 квартали 2018 року - 7459,00 грн.;

- завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 566964,00 грн. за три квартали 2018 року.

На підставі Акта перевірки від 29.03.2019 р. №229/26-15-14-02-02/31088698, відповідачем 26.04.2019 р. прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 9324,00 грн., з яких за податковим зобов`язаннями - 7459,00 грн., а за штрафними санкціями - 1865,00 грн.;

- №2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за декларацією № від 26.10.2018 р. за 3 квартали 2018 р. у розмірі 566 964,00 грн.

Позивач не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень, стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 р. (далі - Закон №996), облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - це нормативно - правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, що не суперечить міжнародним стандартам.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону №996, підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до п. 3 ст.12-1 Закону №996, підприємство може самостійно зазначати доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності. Підприємство веде бухгалтерський облік та складає фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що наказом директора ТОВ «Хьорст Шкульов Україна» (попередня назва ТОВ "Ейч Ес Україна") №328-2 від 03.01.2015 р. затверджено Положення про облікову політику ТОВ «Хьорст Шкульов Україна», відповідно до якого:

- Товариство веде бухгалтерський облік згідно із Законом №996 та затвердженими Міністерством фінансів України положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку (п. 9.1);

- поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення (п. 14.5);

- зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке не погашене протягом 12 місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове (п. 14.3);

- довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю (п. 14.4).

Крім того, наказом директора ТОВ «Хьорст Шкульов Україна» (попередня назва ТОВ "Ейч Ес Україна") №13/10-01 від 13.10.2016 р. внесено зміни до Положення про облікову політику ТОВ «Хьорст Шкульов Україна», зокрема, розділ 15 «Інші активи та зобов`язання» доповнено:

- п. 15.14, виклавши його у наступній редакції: «При визначенні необхідності дисконтування кредиторської заборгованості пріоритетними нормами вважати норми П(С)БО 11 «Зобов`язання», саме:

Дисконтування не застосовувати до заборгованості - простроченої або з невизначеним строком погашення»;

- п. 15.15, виклавши його у наступній редакції: «Норми П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» застосовуються у разі наявності чіткої методології його застосування, визначеної відповідними нормативними документами згідно законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що між компанією D.M.C. Diversified Media Corporation LTD, в подальшому іменована як Кіпрський покупець рекламної площі та ТОВ «АФ Прес» (попередня назва ТОВ "Ейч Ес Україна"), в подальшому іменоване як Український покупець рекламної площі, укладена Угода про продаж рекламної площі від 01.01.2003 року (далі - Угода), предметом якої було те, що Кіпрський покупець рекламної площі передає Українському покупцеві рекламної площі право, яке Український покупець рекламної площі приймає для придбання рекламної площі в Журналах у Кіпрського покупця рекламної площі та для її перепродажу та Території.

Умови оплати за надані послуги передбачені п. 4.2 Угоди, згідно якого, Український покупець рекламної площі повинен здійснити оплату Кіпрському покупцеві рекламної площі згідно з рахунками протягом 90 днів, починаючи з дати виставлення рахунку, за умови, що жоден такий рахунок не повинен бути сплачений, поки Сторони не підпишуть «Акт здачі-приймання робіт».

Термін дії Угоди визначений в п. 5, згідно якого Угода набирає чинності з дати підписання і припиняє свою дію через 1 рік, та буде поновлена автоматично на наступні періоди, якщо одна із сторін не повідомить письмово іншу.

При цьому, згідно Додаткової угоди №3 від 08.09.2014 року до Угоди, сторони домовились продовжити терміни оплати зобов`язань за визначеними в цій додатковій угоді актами прийому-передачі робіт до 31.12.2015 р., а також домовились викласти п. 4.2 Угоди у наступній редакції «Український покупець рекламної площі повинен здійснити оплату Кіпрському покупцеві рекламної площі згідно з рахунками протягом 365 календарних днів, починаючи з дати виставлення рахунку; за умови, однак, що жоден такий рахунок не повинен бути сплачений, поки сторони не підпишуть «Акт приймання-передачі робіт» за формою, що додається до цієї Угоди як Додаток А, що стосується кожної рекламної площі, яка є предметом такого рахунку».

Отже, Додатковою угодою №3 від 08.09.2014 р. було визначено новий строк (термін) виконання зобов`язань ТОВ "Ейч Ес Україна" за Угодою, а саме:

- на суму 28740,11 євро та 1299394,21 дол. США до 31.12.2015 p.;

- на іншу заборгованість, що виникає після 08.09.2014 р., - протягом 365 календарних днів, починаючи з дати виставлення рахунку; за умови, однак, що жоден такий рахунок не повинен бути сплачений, поки сторони не підпишуть відповідний Акт приймання передачі робіт, що стосується кожної рекламної площі, яка є предметом такого рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що кредиторська заборгованість у розмірі 1299394,21 дол. США та 28740,11 євро виникла в період до 08.09.2014 р. (дати укладання Додаткової угоди №3 від 08.09.2014 p.), граничний термін її сплати - до 31.12.2015 p.

Разом з тим, відповідно до додаткових угод №4 від 12.06.2018 р. та №5 від 28.09.2018 р. до Угоди, згідно яких сторони домовились про прощення Кіпрським покупцем рекламної площі заборгованості Українського покупця рекламної площі, що виникла на підставі Угоди в розмірі 495185,08 дол. США та 426439,97 дол. США. Загальна cyма прощеної кредиторської заборгованості склала 921625,05 дол. США.

Слід зазначити, що в Акті перевірки на сторінці 15 відповідачем відображено дисконтування заборгованості без зазначення валюти у розмірі 442392. При визначенні різниці, що включена відповідачем до фінансових доходів від дисконтування кредиторської заборгованості застосовано курс валюти дол. США. Аналогічно і при розрахунку амортизації дисконту кредиторської заборгованості взята сума 442392 дол. США.

Відповідачем не надано належних доказів того, що станом на 30.09.2018 р. рахується кредиторська заборгованості ТОВ "Ейч Ес Україна" перед Компанією D.M.C. Diversified Media Corporation за Угодою в сумі 442392 дол. США.

Арифметично суму 442392 можливо отримати додавши заборгованість у двох валютах, а саме: 377769,16 дол. США та 64622,99 євро (377769,16 + 64622,99 = 442392,15).

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказані норми, зазначена вище кредиторська заборгованість за відсутності додаткових угод з D.M.C. Diversified Media Corporation про продовження строку її повернення набула статусу прострочених поточних зобов`язань із невизначеним строком погашення.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі П(С)БО 11), затверджений наказом Мінфіну №20 від 31.01.2000.

Відповідно до п.5 П(С)БО 11, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує імовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення.

З метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на довгострокові, поточні, непередбачені зобов`язання, доходи майбутніх періодів (п.6 П(С)БО 11).

До довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення (п.7 П(С)БО 11).

Відповідно до п.п. 8, 9 П(С)БО 11, зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Згідно з п. 11 П(С)БО 11, поточні зобов`язання включають:

- короткострокові кредити банків;

- поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані;

- поточні забезпечення;

- інші поточні зобов`язання.

Відповідно до п. 4 П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями; поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу; сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства; теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної цільності підприємства.

Згідно з п. 10 П(С)БО 11, довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю.

Відповідно до п. 12 ПСБО 11, поточні зобов`язання відображаються у балансі за сумою погашення.

Отже, відповідно до норм П(С)БО 11, саме довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за дисконтованою сумою майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

У свою чергу, поточні зобов`язання, їх облік та відображення в балансі відрізняється від обліку довгострокових зобов`язань.

Отже, виходячи з норм П(С)БО 11, прострочена кредиторська заборгованість ТОВ "Ейч Ес Україна" перед D.M.C. Diversified Media Corporation у розмірі 377769,16 дол. США та 64622,99 євро (28740,11 євро + 35882,88 євро) за своєю суттю належать до поточних зобов`язань, так як її погашення може бути виконане на вимогу кредитора в будь-який момент.

Відповідно, ТОВ "Ейч Ес Україна" правомірно відображено у бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість перед D.M.C. Diversified Media Corporation по Угоді станом на 01.01.2017 р. у розмірі 1299394,21 дол. США та 64 622,99 євро, станом на 30.09.2018 р. у розмірі 377769,16 дол. США та 64622,99 євро (28740,11 євро + 35882,88 євро), як поточні зобов`язання згідно вимог П(С)БО 11 та своєї облікової політики.

Враховуючи вище зазначене, висновок ГУ ДФС у м. Києві щодо необхідності визначення ТОВ "Ейч Ес Україна" теперішньої (дисконтованої) вартості кредиторської заборгованості у розмірі 442392 дол. США за середньозваженою ставкою по довгостроковим кредиторським заборгованостям у валюті (данні статистичної звітності банків України) є безпідставним.

Відповідно необґрунтованим є висновок відповідача про те, що ТОВ "Ейч Ес Україна" протиправно не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості на загальну суму 1671093 грн.

Крім того, в Акті перевірки також наявні посилання на норми Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 "Фінансові інструменти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 р. №559 (далі - П(С)БО 13), які, на думку відповідача, необхідно застосувати для визначення фінансових зобов`язань (в даному випадку кредиторську заборгованість в розмірі 442392 дол. США) на кожну наступну після визначення дату балансу за амортизованою вартістю та розраховану суму амортизації дисконту кредиторської заборгованості станом на 01.01.2017 року у розмірі 1062690 грн., яка відповідно включена до складу інших витрат.

Вказаний висновок ґрунтується на наступному.

Так, пунктом 30 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

Відповідно до п.п. 31, 33 П(С)БО 13, на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків.

Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.

Відповідно до п. 3 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 "Фінансові інвестиції", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26 квітня 2000 р. №91 (далі - П(С)БО 12), амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії);

ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення;

метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток.

Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю (п. 4 П(С)БО 12).

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно (п. 8 П(С)БО 12).

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка (п. 10 П(С)БО 12).

Згідно з П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів», теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

Отже, висновок ГУ ДФС у м. Києві щодо необхідності дисконтування кредиторської заборгованості у розмірі 442392 дол. США (яка за своєю суттю є зобов`язанням) обґрунтовується на підставі П(С)БО, які регулюють облік фінансових активів, фінансових інвестицій (які за своєю суттю є активами).

Слід зазначити, що у розумінні П(С)БО 13, зобов`язання (кредиторська заборгованість ТОВ "Ейч Ес Україна" у розмірах 377769,16 дол. США та 64622,99 євро (28740,11 євро + 35882,88 євро)) перед D.M.C. Diversified Media Corporation за Угодою належать також і до фінансових інструментів, а саме - до фінансових зобов`язань.

Порядок оцінки фінансових інструментів у вигляді фінансових зобов`язань та відображення її результатів у бухгалтерському обліку визначено у П(С)БО 13 наступним чином:

- на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю.

Керуючись п. 29 П(С)БО 13, позичальник повинен первісно оцінити фінансові зобов`язання (позику) та відобразити її в обліку за фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості зобов`язань (суми кредиторської заборгованості) і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням фінансового інструмента.

Справедлива вартість кредиторської заборгованості дорівнюватиме величині усіх майбутніх грошових потоків, дисконтованих за ринковою ставкою відсотка на подібний інструмент.

Грошові потоки, за короткотерміновими зобов`язаннями, не дисконтують, так як вважається, що вплив дисконтування є несуттєвим.

Згідно з п. 31 П(С)БО 13, на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Отже, за приписами П(С)БО 13, на дату виникнення кредиторської заборгованості (в нашому випадку це дата до початку перевірки - тобто до 01.01.2017 р.) ТОВ "Ейч Ес Україна" могло (у разі прийняття відповідної облікової політики) визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Суму дисконту (різницю між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включити до доходу на дату виникнення кредиторської заборгованості (це є дата до 01.01.2017 р.) і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку її погашення (в даному випадку це теж термін до 01.01.2017 p.).

При цьому норми П(С)БО 13 не містить визначення амортизованої собівартості фінансовою зобов`язання або посилань на визначення цього поняття в інших нормативно-правових актах.

Крім того, чинне законодавство України не зобов`язує підприємство визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно, а згідно з ч. 5 cт. 8 Закону №996, підприємству надано право самостійно визначати свою облікову політику та організовувати ведення бухгалтерського обліку. Кожне підприємство при формуванні своєї облікової політики повинне виходити з власних економічно обґрунтованих інтересів і зважати на особливості своєї діяльності.

За наведеного, ТОВ "Ейч Ес Україна" обґрунтовано відображено у бухгалтерському обліку прострочену кредиторську заборгованість перед D.M.C. Diversified Media Corporation по Угоді станом на 01.01.2017 р. у розмірі 1299394,21 дол. США та 64622,99 євро, станом на 30.09.2018 р. у розмірі 377769,16 дол. США та 64622,99 євро (28740,11 євро + 35882,88 євро), як поточні зобов`язання на рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками».

Визначити теперішню (справедливу) вартість зобов`язання (продисконтувати грошові зобов`язання) за простроченою кредиторською заборгованістю неможливо, так як при такому розрахунку необхідно чітко знати термін - кількість періодів до її погашення.

Відповідно за відсутністю терміну погашення заборгованості немає можливості вирахувати амортизацію дисконту такої кредиторської заборгованості.

Зважаючи на вище викладене, висновок ГУ ДФС у м. Києві щодо необхідності розрахунку ТОВ "Ейч Ес Україна" амортизації дисконту кредиторської заборгованості у розмірі 442392 дол. США за середньою річною обліковою ставкою рефінансування НБУ на підставі норм П(С)БО 13, П(С)БО 12, П(С)БО 28 є необґрунтованим.

Беручи до уваги, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, п. 5 П(С)БО 16, що призвело до заниження податку на прибуток на 7459,00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 566964,00 грн. за період, що перевірявся, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Я.М.Собків