Справа № 200/4465/22
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 жовтня 2022 року Справа №200/4465/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Ушенко С.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, в якому просить:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у

а) невиплаті їй грошового забезпечення, в тому числі одноразових додаткових видів грошового забезпечення, право на які виникло у військовослужбовця ОСОБА_2 включно до дня його загибелі, та не були ним отримані, а саме:

- додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту, яка передбачена п. 1 Розділу XXII Постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», в розмірі 18160,00 грн.;

- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, та допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2021 та 2022 роки, яка передбачена підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»,

та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити вказане грошове забезпечення;

б) ненадісланні довідки для членів сімей осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до Наказу від 16.12.2015 № 726/1220/2596/5/1581/526/800/444/745/780/402, та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надіслати таку довідку до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у невиплаті їй одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн. у зв`язку із загибеллю її сина ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби, відповідно до п. 2 Постанови № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та зобов`язати її виплатити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернулася до суду з однією позовною заявою до двох відповідачів.

Позивачем в одній позовній заяві одночасно заявлено 3 вимоги про визнання бездіяльності протиправною з похідними вимогами про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС).

З аналізу наведених норм права вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З аналізу вимог ЦПК України та КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи.

Розділом ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, передбачено:

ч.1 У разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

ч.2 Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) визначено, що сім`ям загиблих осіб (померлих в наслідок поранень, що дістали після введення воєнного стану, травм) виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень.

Одноразова грошова допомога розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон відносить до членів сім`ї не лише дружину, дітей та батьків, а й інших осіб, що проживали із загиблим (померлим) та вели спільне господарство (теща, бабуся, дідусь тощо).

Водночас повнолітні син чи дочка загиблого, які мешкали окремо, не мають права на виплату.

Людям, які ж проживали з померлим без офіційного підтвердження (наприклад, не були прописані в одній квартирі), варто отримати рішення суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із ним. Також виплату можуть отримати особи, що були на утриманні загиблого.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частка розподіляється між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їхньої частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Таким чином, аналіз статей 1218, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованих, але не одержаних грошового забезпечення, додаткових одноразових видів грошового забезпечення і одноразової грошової допомоги. При цьому, при вирішенні зазначеного питання підлягає встановленню коло осіб, які мають право на отримання зазначених виплат.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про те, що даний спір в зазначеній частині обумовлений порушенням приватного права позивача. Тобто, між сторонами існує спір про право, даний спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №638/11604/19, № 642/6946/18, від 04.03.2020 у справі №219/11809/15-а.

Отже, з аналізу вищенаведених норм діючого законодавства, приходжу до висновку, що у такому випадку невиплата грошового забезпечення, в тому числі одноразових додаткових видів грошового забезпечення, право на які виникло у військовослужбовця ОСОБА_2 включно до дня його загибелі, та не було ним отримано, а також невиплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби, з похідними вимогами про зобов`язання їх виплатити, - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, і спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права.

Оскільки спір у зазначеній частині за своєю суттю стосується права на отримання позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її сина під час виконання ним обов`язків військової служби та недоотриманих її сином грошового забезпечення і додаткових одноразових видів грошового забезпечення, такий спір має приватно-правовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

У свою чергу, частиною п`ятою статті 172 КАС України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Згідно з частиною шостою статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

З урахуванням приписів вказаних норм КАС України, роз`єднання позовних вимог, заявлених у цій позовній заяві, з їх подальшим розглядом адміністративним судом за таких обставин є неможливим, оскільки вимоги позивача, заявлені до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати грошового забезпечення, в тому числі одноразових додаткових видів грошового забезпечення, право на які виникло у військовослужбовця ОСОБА_2 включно до дня його загибелі, та не було ним отримано, з похідною вимогою про зобов`язання їх виплатити, та до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн. у зв`язку із загибеллю її сина ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби, з похідною вимогою про зобов`язання її виплатити, не підсудні адміністративному суду.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Як було зазначено вище, застосування статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог, в даному випадку є неможливим.

Отже, враховуючи, що позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, вказаний позов в цілому не може бути прийнятий до розгляду судом і підлягає поверненню особі, яка його подала.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Керуючись п. 6 ч. 4 ст. 169, 171, 172, 243, 248 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовну ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя С.В. Ушенко