Справа № 580/3502/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2022-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року справа № 580/3502/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Тимошенко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського міського центру зайнятості, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:
11 серпня 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Черкаського міського центру зайнятості, в якому просить:

1) визнати дії відповідача щодо зняття відповідача з обліку як безробітного та припинення здійснення виплат протиправними;

2) зобов`язати відповідача відновити позивача на обліку як безробітного з дня зняття з обліку та виплатити мені як безробітному за період з дня зняття з обліку та виплатити йому як безробітному за період з дня зняття з обліку по день постановлення рішення;

3) стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він 08.03.2022 підписав контракт добровольця територіальної оборони, відповідно до якого добровільно став на захист Держави у складі добровольчого формування № 3 «Афган» Черкаської міської територіальної громади. Після укладання контракту він повідомив відповідача про його укладення. Після чого позивача зняли з обліку в Черкаському міському центрі зайнятості. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки після укладення контракту жодних виплат ним отримано не було, а єдиним джерелом його доходів становила виплата від Черкаського міського центру зайнятості.

Ухвалою суду від 29.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. На виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує, що з моменту підписання контракту добровольця територіальної оборони позивач вважається зайнятим та не може перебувати в статусі безробітного та отримувати допомогу по безробіттю, а тому позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

08.03.2022 ОСОБА_1 підписав контракт добровольця територіальної оборони, відповідно до якого він добровільно став на захист Держави у складі добровольчого формування № 3 «Афган» Черкаської міської територіальної громади, про що було повідомлено відповідача у справі.

В подальшому відповідачем припинено реєстрацію позивача безробітного та припинено виплату грошової допомоги по безробіттю.

01.04.2022 Черкаський міський центр зайнятості звернувся до командира добровольчого формування Черкаської міської територіальної громади 33 «Афган» ОСОБА_2 з листом №08-07/343, в якому просили надати інформацію чи має право ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення за проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України з моменту укладення контракту добровольця територіальної оброни.

На зазначений запит командиром ДФ ЧТГ № 3 направлений лист, в якому зазначено, що Добровольче формування № 3 «АФГАН» Черкаської міської територіальної громади створено відповідно до Закону України «Про основи національного супротиву» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1449 «Про затвердження Положення про добровольчі формування територіальних громад». Положенням передбачений Порядок утворення добровольчих формувань територіальних громад та призначення командирів, але не зазначений порядок фінансування цих підрозділів та отримання грошового забезпечення добровольцями.

16.05.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив поновити його на обліку та виплатити йому належні кошти та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Листом від 19.05.2022 №08-07/624 Черкаський міський центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 про те, що правові підстави для задоволення його заяви відсутні.

29.06.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою в порядку досудового врегулювання в якій просив поновити його на обліку та виплатити йому належні кошти та компенсацію за моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн та надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка підтверджує факт отримання ним доходів лише по березень 2022 року.

Листом від 06.07.2022 №08-07/93 Черкаський міський центр зайнятості повідомив ОСОБА_1 про те, що правові підстави для задоволення його заяви відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд виходить з такого.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення».

Закон України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI (далі - Закон №5067-VI) визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №5067-VI безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 7 ч.1 ст.1 Закону №5067-VI зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Стаття 4 Закону №5067-VI передбачає, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:

непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства.

Водночас, ч.1 ст. 43 Закону №5067-VI встановлено, що статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю";

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про зайнятість» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі:

1) зайнятості особи;

2) поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили;

3) подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг;

4) дворазової відмови від пропонування підходящої роботи, а для безробітного, який вперше шукає роботу та не має професії (спеціальності), дворазової відмови від пропонування проходження професійного навчання;

5) дворазової відмови від пропонування підходящої роботи за професією (спеціальністю), набутою за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції;

6) припинення професійного навчання за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, без поважних причин;

7) невідвідування без поважних причин територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб). Наявність поважних причин підтверджується відповідними документами;

8) встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг;

9) встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг);

10) набрання законної сили вироком суду про засудження особи до позбавлення волі, обмеження волі, арешту (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням);

11) вступу на навчання за денною формою;

12) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу;

13) досягнення особою встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку або призначення пенсії на пільгових умовах, або за вислугу років;

14) подання заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку або тривалістю, визначеною у медичному висновку;

15) смерті безробітного або визнання його за рішенням суду померлим, безвісно відсутнім, недієздатним чи обмежено дієздатним;

16) з дня видачі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією з висновками про визнання особи нездатною до трудової діяльності;

17) з інших підстав, передбачених порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних.

Судом встановлено, що 08.03.2022 ОСОБА_1 підписав контракт добровольця територіальної оборони, відповідно до якого він добровільно став на захист Держави у складі добровольчого формування № 3 «Афган» Черкаської міської територіальної громади, про що було повідомлено відповідача у справі.

В подальшому відповідачем припинено реєстрацію позивача безробітного та припинено виплату грошової допомоги по безробіттю. Підставою для припинення реєстрації позивача як безробітного та припинення виплати допомоги по безробіттю є призов на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони унормовані Законом України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року № 1702-IX (далі - Закон від 16 липня 2021 року № 1702-IХ).

За змістом положень ст. 1 Закону від 16 липня 2021 року № 1702-IХ:

- доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

- добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади;

- територіальна оборона - система загальнодержавних, воєнних і спеціальних заходів, що здійснюються у мирний час та в особливий період з метою протидії воєнним загрозам, а також для надання допомоги у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій;

- Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України», до їх структури, зокрема, входять Сили територіальної оборони.

Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових (абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону від 16 липня 2021 року № 1702-IХ).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає перебування добровольцем в складі територіальної оборони та призов на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу є різними поняттями, що унеможливлює зняття позивача з обліку як безробітного в центрі зайнятості та припинення відповідних виплат.

Крім того, позивачем надано суду та відповідачу відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2022 року, в яких зазначено, що позивачем отримані доходи лише по березень 2022 року у вигляді соціальних виплат від Черкаського міського центру зайнятості, інші доходи у відповідача відсутні.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не є зайнятою особою в розумінні Закону №5067-VI, оскільки та не має доходу від укладення контракту добровольця територіальної оборони, тому дії відповідача щодо зняття ОСОБА_1 з обліку як безробітного та припинення здійснення виплат є протиправними, а позивач підлягає поновленню в статусі безробітного та поновленню виплати допомоги по безробіттю, з 08.03.2022.

Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у сумі 50000 грн, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст.1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Іншими словами, моральна шкода фізичної особи визначається через страждання. Страждання - це негативна для людини емоція, змістом якої є біль, мука, тривога, переживання. Страждання є наслідком певних дій, які викликають такі емоції. Які саме дії викликають страждання - чинне законодавство не зазначає, обмежуючись лише загальною вказівкою на їхню протиправність. Поміж тим, за практикою Європейського Суду з прав людини обставинами, які беруться до уваги як такі, що заподіюють моральну шкоду, зокрема є: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на членів сім`ї; психічне напруження; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як свідчать матеріали справи, позивач обґрунтовує моральну шкоду, заподіяну безпідставною відмовою та небажанням відповідача відновити його порушенні права.

Разом з цим, суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди.

Враховуючи позицію Верховного Суду (постанова від 15.12.2020 р. № 752/17832/14-ц), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення на його користь моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов задовольнити частково.

Визнати дії Черкаського міського центру зайнятості щодо зняття ОСОБА_1 з обліку як безробітного та припинення здійснення виплат протиправними.

Зобов`язати Черкаський міський центр зайнятості поновити ОСОБА_1 статус безробітного та поновити йому виплату допомоги по безробіттю, з 08.03.2022.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду в строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО