Справа № 160/13887/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача Соколов Д.І. Кононова О.С,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТЕКС ГРУП» до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA110110/2022/300007/1 від 01.06.2022 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без відповідних правових підстав відмовив у визначенні митної вартості товарів за основним методом за ціною договору, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей та ознак підробки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Позивач наголошує на тому, що рішення митного органу про коригування митної вартості товарів не містить жодного обґрунтування та мотивів його прийняття. Рішення про коригування митної вартості товару не містить належного обгрунтування. Позивач стверджує, що додатковими угодами, які надавалися до митного оформлення, внесено зміни до зовнішньоекономічного контракту, у відповідності до яких сторони змінили умови оплати: позивач зобов`язався сплатити 20% від вартості товару в якості попередньої оплати; сторони продовжили строк дії зовнішньоекономічного контракту. Платіжний документ підтверджує саме сплату позивачем 20% від вартості товару. Сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, що оплачують, не є підставою для висновку про недостовірність наданої декларантом інформації про митну вартість товару, і були подані декларантом для митного оформлення товару, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром. Виробником товару є саме є саме контрагент позивача за зовнішньоекономічним контрактом, що підтверджується листом митного брокера. Позивач надав до митного оформлення всі документи на підтвердження транспортних витрат. Страхування товару не здійснювалось, а здійснювалось страхування відповідальності перевізника товару. Прайс-лист відповідає вимогам чинного законодавства. Калькуляція собівартості товару також відповідає чинному законодавству України. Позивач надав до митного оформлення акт звірки взаємних розрахунків з контрагентом. Позивач надав до митного оформлення сертифікат про походження товару та митну декларацію країни відправлення, а також акт експертизи
Ухвалою суду від 08.09.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
У матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву, якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. При проведенні митного оформлення митних декларацій позивача автоматизованою системою аналізу та управління ризиками сформовано декілька критеріїв ризику по даних митних деклараціях, а саме: необхідно посилити контроль правильності визначення митної вартості, витребування документів, які підтверджують митну вартість. Відповідач вказує на те, що оскаржувані позивачем рішення прийнято у зв`язку з наступним:
до митного оформлення не надано позивачем фактично додаткових угод до зовнішньоекономічного контракту;
сума оплати згідно банківського платіжного документу за товар становить 15 220 дол. США, що не відповідає вартості товару, яка вказана у інвойсі від 04.05.2022 року № 52 - 76 090,56 дол. США; у банківському платіжному документі не вказано реквізити додаткової угоди до контракту, якою визначено умови оплати товару; згідно зовнішньоекономічного контракту позивач повинен сплатити 100% вартості товару протягом 5-ти банківських днів після отримання покупцем повідомлення про готовність товару, з врахуванням авансового платежу;
у графі 44 митної декларації вказано, що поставка товару здійснюється виробником товару; однак у іншій графі 31 митної декларації та у електронному інвойсі інформація про виробника товару не зазначена; а тому поставка товару здійснюється за участі посередника, що може мати вплив на митну вартість товару;
заявка до договору про надання транспортно-експедиційних послуг не підписана позивачем та не містить печатку позивача;
у заявці на транспортування товару вказано про наявність обов`язкового полісу СМР страхування, який до митного оформлення не надавався;
прайс-лист містить відомості виключно про товару, які вказані у інвойсі, тобто має адресний характер та суб`єктивну спрямованість;
калькуляція містить колонки з зазначенням ціна на товару з ПДВ та без ПДВ, що суперечить формуванню ціни товару на експорт - без ПДВ;
оборотно-сальдова відомість та акт звірки взаємних розрахунків не містять реквізитів щодо ідентифікації зазначених документів із задекларованою партією товарів;
позивачем не надано до митного оформлення документів на підтвердження статусу компанії постачальника товару, як виробника задекларованих товарів
митна вартість товару визначена за резервним методом.
Ухвалою суду від 24.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу не є обгрунтованим та є завищеним позивачем.
Суд, дослідивши письмові доказі наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
20.11.2017 року позивач уклав з компанією ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» зовнішньоекономічний контракт № 17-18-EX на поставку в Україну товарів.
Умови поставки товару FCA Наманган, товар, номенклатура, кількість, ціна, перелік та умови поставки товару зазначаються у специфікації.
У матеріалах справи міститься специфікації № 53 від 04.05.2022 року, відповідно до умов якої ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» зобов`язалось поставити позивачу товар, вартістю 76 090,56 дол. США, поставка на умовах FCA Наманган.
З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів позивачем було задекларовано до митного поста Дніпровської митниці партії отриманого товару за електронною митною декларацією (ЕМД), до якої додано наступні документи:
пакувальний лист від 04.05.2022 року;
інвойс від 04.05.2022 року № 52;
автотранспортна накладна від 04.05.2022 року;
книжка МДП від 04.05.2022 року;
платіжне доручення від 05.05.2022 року;
рахунок фактуру про надання послуг транспортно-експедиційних послуг від 27.05.2022 року № 54;
доповнення до зовнішньоекономічного контракту № 1 від 07.12.2017 року, № 2 від 19.12.2017 року, № 8 від 25.12.2019 року, № 10 від 04.12.2020 року, № 12 від 30.12.2020 року, № 13 від 25.01.2021 року, № 17 від 30.12.2021 року,
специфікації № 53 від 04.05.2022 року;
зовнішньоекономічний контракт від 20.11.2017 року;
два договори на перевезення;
договір про надання послуг митного брокера;
сертифікат про походження товару;
акт експертизи від 04.05.2022 року;
заявка № 7 від 19.04.2022 року;
митна декларації країни відправлення;
інші некласифіковані документи від 29.03.2018 року № 0006217
31.05.2022 року відповідач направив позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових документів.
Позивачем 31.05.2022 року та 01.06.2022 року надано до відповідача наступні документи: прайс-лист від 01.04.2022 року, калькуляцію від 05.05.2022 року, додаткову угоду від 30.12.2020 року № 12, від 25.01.2021 року № 13, від 30.12.2021 року № 17, заявку № 7 від 19.04.2022 року до договору про надання транспортно-експедиційних послуг, оборотно-сальдову відомість, акт звірки взаємних розрахунків, прибуткову накладну, лист перевізника, лист декларанта від 01.06.2022 року № 01/06-03.
За наслідками розгляду наданих позивачем документів відповідач прийняв оскаржуване рішення, якими визначив митну вартість товару на підставі резервного методу.
Підстави для прийняття оскаржуваних рішень відповідачем є наступними:
до митного оформлення не надано позивачем фактично додаткових угод до зовнішньоекономічного контракту;
сума оплати згідно банківського платіжного документу за товар становить 15 220 дол. США, що не відповідає вартості товару, яка вказана у інвойсі від 04.05.2022 року № 52 - 76 090,56 дол. США; у банківському платіжному документі не вказано реквізити додаткової угоди до контракту, якою визначено умови оплати товару; згідно зовнішньоекономічного контракту позивач повинен сплатити 100% вартості товару протягом 5-ти банківських днів після отримання покупцем повідомлення про готовність товару, з врахуванням авансового платежу;
у графі 44 митної декларації вказано, що поставка товару здійснюється виробником товару; однак у іншій графі 31 митної декларації та у електронному інвойсі інформація про виробника товару не зазначена; а тому поставка товару здійснюється за участі посередника, що може мати вплив на митну вартість товару;
заявка до договору про надання транспортно-експедиційних послуг не підписана позивачем та не містить печатку позивача;
у заявці на транспортування товару вказано про наявність обов`язкового полісу СМР страхування, який до митного оформлення не надавався;
прайс-лист містить відомості виключно про товару, які вказані у інвойсі, тобто має адресний характер та суб`єктивну спрямованість;
калькуляція містить колонки з зазначенням ціна на товару з ПДВ та без ПДВ, що суперечить формуванню ціни товару на експорт - без ПДВ;
оборотно-сальдова відомість та акт звірки взаємних розрахунків не містять реквізитів щодо ідентифікації зазначених документів із задекларованою партією товарів;
позивачем не надано до митного оформлення документів на підтвердження статусу компанії постачальника товару, як виробника задекларованих товарів;
митна вартість товару визначена за резервним методом.
Суд зазначає, що з 01.06.2012 року відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст. 53 МК україни).
В силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 МК України).
Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/ або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Правильному застосуванню вказаної норми може сприяти розуміння логіки правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним в постанові від 01.10.2013 р. у справі № 21-354а13.
У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновків, що сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, вказує далі Верховний Суд України, митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
В постановах від 15.10.2013 р. у справі № 21-270а13 та від 22.10.2013 р. у справі № 21-342а13 Верховний Суд України за результатами аналізу Митного кодексу України 2002 року зазначає, що підставою для витребовування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах Єдиної автоматизованої системи Держмитслужби (далі - ЄАС) інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів.
Аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.
При цьому суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 31.03.2015 року по справі № 21-127а15 та від 31.03.2015 року по справі № 21-53а15, разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Оскільки відповідач виявив розбіжності у поданих позивачем документах, а саме: розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, розбіжності відповідно до обраного методу визначення митної вартості, що вказані судом вище, а тому вправі був направити відповідні запити до позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що декларантом не надано до митного органу договору, то суд зазначає наступне.
Позивач до митної декларації та під час листування з відповідачем надав до митного оформлення додаткові угоди до зовнішньоекономічного контракту: № 12 від 30.12.2020 року, № 13 від 25.01.2021 року, № 17 від 30.12.2021 року.
У карті відмови в прийнятті митної декларації відповідач вказує про те, що вказані вище документи позивачем до митного оформлення додавались.
За вказаних обставин суд відхиляє даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача щодо платіжного доручення та попередньої оплати у розмірі 15 219,112 дол. США, у банківському платіжному документі не вказано реквізити додаткової угоди до контракту, якою визначено умови оплати товару, то суд зазначає наступне.
У додатковій угоді № 13 від 25.01.2021 року до зовнішньоекономічного контракту сторони домовились про те, що покупець сплачує 20% вартості товару.
Згідно платіжного доручення позивач сплатив суму 15 220 дол. США, що становить 20% від вартості товару, яка вказана у інвойсі №52 від 04.05.2022 року.
У пункті 3 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, суперечності у відомостях щодо умов оплати товару в документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
У платіжному дорученні є посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, а тому усі документи щодо оплати, надані позивачем стосується товару, пред`явленого до митного оформлення.
За вказаних обставин суд відхиляє даний довод відповідча
Стосовно доводів відповідача - у графі 44 митної декларації вказано, що поставка товару здійснюється виробником товару; однак у іншій графі 31 митної декларації та у електронному інвойсі інформація про виробника товару не зазначена; а тому поставка товару здійснюється за участі посередника, що може мати вплив на митну вартість товару, то суд зазначає наступне.
У листі від 01.06.2022 року митний брокер позивача ТОВ «Імпекс Груп Дніпро» повідомило митний орган про те, що при заповненні електронного інвойса т.№ 3 ВМД від 31.05.2022 року № UA/110110/2022/003097 стався технічний збій програмного забезпечення. Тому виробником товару є саме ООО СП «AISHA HOME TEXTILE».
Про вказані обставини позивач також повідомив відповідача та додав в якості підтвердження лист ТОВ «Імпекс Груп Дніпро»
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача заява на перевезення № 7 від 19.04.2022 року не містить підпису позивача та його печатки, то суд зазначає наступне.
У матеріалах справи міститься підписана позивачем та перевізником заявка № 7 від 19.04.2022 року.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводу відповідача - у заявці на транспортування товару вказано про наявність обов`язкового полісу СМР страхування, який до митного оформлення не надавався, то суд зазначає наступне.
Умови поставки FCA не передбачають обов`язку укладення договору страхування.
Позивач не додавав до митного оформлення договір страхування.
У пункті 5 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість якщо митниця стверджує, що страхування все ж такі здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.
У заявці № 7 від 19.04.2022 року передбачено страхування відповідальності перевізника вантажу
Перевізник товару листом від 31.05.2022 року № 1, який був наданий до митного оформлення, повідомив про те, що під обов`язковою наявністю полісу СМР страхування мається на увазі страхування транспортного засобу.
За вказаних обставин судом відхиляється даний довод відповідача.
Стосовно доводів відповідача щодо прайс-листа та калькуляції, то суд зазначає наступне.
У пункті 5 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, калькуляція собівартості виробника є достатнім та належним доказом на підтвердження заявленої митної вартості товару
У пункті 13 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
За вказаних обставин суд відхиляє дані доводи відповідача.
Стосовно доводу відповідача Акт звірки не містить реквізитів щодо ідентифікації зазначеного документу із задекларованою партією товару, то суд зазначає наступне.
У акті звірки, який міститься у матеріалах справи, є посилання на платіжне доручення від 05.05.2022 року на суму 15 220 дол. США.
За вказаних обставин суд відхиляє дані доводи відповідача.
Стосовно доводу відповідача - позивачем не надано до митного оформлення документів на підтвердження статусу компанії постачальника товару, як виробника задекларованих товарів, то суд зазначає наступне.
На підтвердження походження товару позивачем до митного оформлення надано копію декларації країни відправлення та сертифікат походження товару, а також акт експертизи від 04.05.2022 року.
Вказані вище документи підтверджують, що ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» є виробником товару, а товар походить саме з Республіки Узбекистан.
За вказаних обставин суд відхиляє дані доводи відповідача.
Стосовно доводу відповідача про те, що декларантом не надано належних документів на підтвердження транспортних витрат в т.ч. і додаткових витрат, то суд зазначає наступне.
У пункті 14 висновків Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, вказано, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
У матеріалах справи містяться: Договір про надання транспортно-експедиційних послуг № 192 від 14.09.2020 року, рахунок № 34 від 27.05.2022 року, довідка про транспорті витрати до кордону з Україною та транспортні витрати по території України, платіжне доручення від 02.06.2022 року № 3857.
Вказані документи визначають витрати на транспортування товару по території України та за кордоном, які поніс позивач.
За вказаних обставин суд відхиляє даний довод відповідача.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
У зв`язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивач стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
У Довідці щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, в редакції від 13.03.2012 року, яка затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року № 2, зазначено, що орган доходів і зборів зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Отримана з Центральної бази даних ЄАІС Міндоходів інформація про вантажну митну декларацію, на яку орган доходів і зборів посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.
При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Отже, що при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
На підставі викладеного оскаржуване рішення не може вважатися обгрунтованими та таким, що відповідає п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.
За вказаних обставин суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги повністю.
Згідно з ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2481 грн.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду у розмірі 2481 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом встановлено, що 02.01.2019 року року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Смарт Юрист» був укладений договір про надання правничої допомоги №66, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язалось надати послуги з правничоїх допомоги.
Додатковими угодами № 1 від 31.12.2020 року та № 2 від 31.12.2021 року сторони продовжили строк дії вказаного договору до 31.12.2023 року.
Сторони уклали Додаток № 1 від 02.09.2022 року до договору про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокатське об`єднання «Смарт Юрист» зобов`язалось підготувати та подати до суду позов стосовно оскарження спірного рішення про коригування митної вартості товарів відповідача та здійснити супровід даної справи у суді першої інстанції адвокатами об`єднання.
У матеріалах справи містяться Акт приймання-передачі послуг № 1 від 30.09.2022 року та Звіт про надану правничу допомогу від 30.09.2022 року на загальну суму 5000 грн.
Також у матеріалах справи мітиться копія платіжного доручення позивача №783 від 04.10.2022 року на оплату послуг адвокатському об`єднанню на суму 5000 грн.
У матеріалах справи міститься ордер Адвокатського об`єднання «Смарт Юрист» на представлення інтересів позивача у суді; ордер видано адвокату Соколову Д.І.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує стосовно розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи суму витрат завищеною та не обґрунтованою.
Враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, приймаючи до уваги що дана справа є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, приймаючи до уваги також і те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти певні дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, враховуючи принципи добросовісності, розумності та справедливості, то суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5000 гривень.
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати Рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару № UA110110/2022/300007/1 від 01.06.2022 року.
Стягнути з Дніпровської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС-ГРУП» сплачену суму судового збору у розмірі 2481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24 жовтня 2022 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін