Справа № 473/2131/22
Суддя: Лузан Л. В.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/2131/22
РІШЕННЯ

іменем України

"20" жовтня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судових засідань Кріпак Н.Г.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лукіянчина П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим у його інтересах адвокатом Лукіянчиним Петром Павловичем, до Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2022 працівником Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №436895 в вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

З даної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 20.08.2022 о 16 год. 45 хв. на автодорозі Н24 (Благовіщенське-Миколаїв (через м. Вознесенськ))106 керував транспортним засобом марки «IVECO AT440S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «ACERBI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія відповідної категорії) та здійснюючи перевезення небезпечного вантажу (газ) без відповідного дозволу.

Позивача було притягнуто до відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладене стягнення в вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Вказану постанову позивач вважав незаконною, в зв`язку з чим просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. При цьому зазначав, що постанова не містить обов`язкових відомостей, в тому числі щодо правопорушення, за яке позивача було адміністративної відповідальності, мотивів призначення покарання. Крім того, складання однієї постанови за вчинення двох адміністративних правопорушень є недопустимим. Разом з тим, позивач має необхідний сертифікат про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, який надавався працівнику поліції перед винесенням спірної постанови.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лукіянчин П.П. позовні вимоги підтримали. При цьому, звертали увагу суду на те, що вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення позивач не скоював (перевезення небезпечного вантажу не здійснював (цистерна була порожня)), а також провадження в адміністративній справі здійснювалося з процесуальними порушеннями (інспектор поліції не надав позивачу можливість скористатися правом на отримання кваліфікованої правової допомоги (адвоката)).

Представник відповідача Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Суд з урахуванням вимог ч. 1 ст.205, ч. 3 ст.268 КАС України вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника відповідача, оскільки матеріали містять достатньо інформації для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 20.08.2022 працівником Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №436895 в вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

З даної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 20.08.2022 о 16 год. 45 хв. на автодорозі Н24 (Благовіщенське-Миколаїв (через м. Вознесенськ))106 керував транспортним засобом марки «IVECO AT440S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки «ACERBI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія відповідної категорії) та здійснюючи перевезення небезпечного вантажу (газ) без відповідного дозволу. Позивача було притягнуто до відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126, ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладене стягнення в вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правила дорожнього руху, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, належать до виконання всіма учасниками дорожнього руху.

Особи, які порушують Правила дорожнього руху, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч.1 ст. 7 КУпАП).

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання відповідних доказів (ст. 251 КпАП України).

За змістом вказаної статті, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Виходячи з викладеного, вина водія в порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків, письмові докази, тощо.

При цьому, з огляду на положення ст. 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення Правил дорожнього руху.

Між тим відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 132-1 КУпАП (перевезення небезпечного вантажу).

Сам факт винесення спірної постанови доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, бути не може.

Що стосується адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

Згідно п.2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 за №340 особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

В разі відсутності у суб`єкта, який керує транспортним засобом, права керування транспортним засобом відповідної категорії настає адміністративна відповідальність саме за ч.2 ст.126 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належними та допустимими доказами довів факт відсутності у позивача посвідчення на право керування транспортним засобом (транспортний состав) відповідної категорії на час притягнення останнього до адміністративної відповідальності (згідно наданої копії посвідчення водія НОМЕР_3 , виданого Вознесенським МРЕВ 29.04.2005 позивач не має права керування составом транспортних засобів з тягачем) .

Позивач, в свою чергу, не надав жодного доказу, в тому числі на час розгляду справи в суді, на підтвердження факту того, що він є особою, яка має право керування відповідним транспортним засобом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про законність оскаржуваної постанови в цій частині.

Позивач був ознайомлений зі змістом постанови, підписав її без зауважень, в тому числі своїм підписом засвідчив факт роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, порядок та строк оскарження, відповідно до ст. 289 КУпАП. При цьому, жодних клопотань останнім заявлено не було, зокрема письмового клопотання щодо бажання скористатись правовою допомогою.

При цьому, враховуючи положення ч.2 ст. 36 КУпАП, підстави для застосування яких наявні, до позивача було застосовано адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП (3 400 грн. 00 коп.).

Європейський суд з прав людини у справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч.2 ст.126 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Також не заслуговують на увагу посилання сторони позивача щодо наявності процедурних порушень при притягненні позивача до адміністративної відповідальності (не розписані санкції за кожною статтею окремо), не спростовують правомірності спірної постанови відповідача (за ч.2 ст. ст. 126 КУпАП), оскільки не доводять відсутності факту порушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін,а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що постанову серії БАВ № 436895 від 20 серпня 2022 року в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч .1 ст. 132-1 КУпАП , слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушенняв цій частині закрити, в іншій частині постанову залишити без змін.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 436895 від 20 серпня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 436895 від 20 серпня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Лузан