Справа № 200/9253/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року справа №200/9253/21

приміщення суду за адресою: м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 200/9253/21 (головуючий суддя І інстанції Стойка В.В.), складеного в повному обсязі 01 жовтня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області в якій просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за період з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року, починаючи з 28.05.2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , за період з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу за період з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року, починаючи з 28.05.2021 року.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 200/9253/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що підприємством де працювала позивач страхові внески сплачені по 30.06.2015 року, тому підстав для зарахування періодів роботи позивача за період з 01.11.2019 по 09.03.2021 року не має.

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку відповідача з 09.07.2011, як одержувач пенсії за віком, призначеної та обчисленої у відповідності до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

14.11.2019 позивач звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про здійснення перерахунку та врахування до стажу період роботи з 01.06.2015 по 31.10.2019.

У відповідь на заяву про проведення перерахунку пенсії, відповідач листом №1562/К-01-01-01 від 19.11.2019 відмовив у його проведенні. У якості підстав для відмови у здійсненні перерахунку, зазначив про відсутність підстав у зв`язку із не сплатою страхових внесків підприємством на якому працювала позивачка за спірний період часу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.03.2020, яке набуло законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку призначеної ОСОБА_1 , пенсії з 01.06.2015 по 31.10.2019. Зобов`язано Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву позивача про здійснення перерахунку пенсії врахувавши до страхового стажу трудової діяльності ОСОБА_1 період трудової діяльності з 01.06.2015 по 31.10.2019, з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 , позивача з 09.03.2021 року було звільнено, у зв`язку з чим 28.05.2021 року позивач скерував до відповідача заяву про перерахунок пенсії.

01.07.2021 року відповідачем розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії відповідно до Закону України Про звернення громадян, роз`яснено, що для здійснення перерахунку пенсії з додаванням стажу за період роботи в ПрАТ Азовзагальмаш 01.11.2019 року по 09.03.2021 року відсутні законні підстави, оскільки підприємством не сплачувались страхові внески.

Таким чином, спірним при розгляді даної справи є питання правомірності відмови відповідача у перерахунку пенсії позивачу.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують її право на перерахунок пенсії, відмова відповідача є протиправною.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менше ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Така редакція існує після визнання неконституційними змін, внесених пунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-6 визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Відповідно до п.6 ст. 92 Конституції України включно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 та Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058 від 9 липня 2003 року.

Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону) незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 20 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладений саме на роботодавця, який здійснював нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати.

Колегія суддів вважає неправомірним висновок відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Крім того, відповідно до копії витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (форми ОК-7) та довідки ПрАТ Азовзагальмаш підтверджено факт роботи позивача 01.11.2019 року по 09.03.2021 року включно.

При цьому, ПрАТ «Азовзагальмаш» знаходиться з зоні проведення АТО, а тому з 14.04.2014 року до 13.02.2020 року Законом № 2464 було звільнено від сплати ЄСВ.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи 01.11.2019 року по 09.03.2021.

Відтак, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача вказані періоди роботи, що тягне за собою визнання протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року; зобов`язання відповідача сплатити різницю між пенсією до та після перерахунку з врахуванням страхового стражу за період з 01.11.2019 року по 09.03.2021 року, починаючи з 28.05.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 200/9253/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць