Справа № 280/9376/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Справа № 280/9376/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.,

представника:

позивача Харченка І.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Харченка Івана Івановича ( АДРЕСА_2 ), до Бердянської міської ради (пл. Єдності, буд. 2, м. Бердянськ, Запорізька область, 71118) про визнання незаконним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 30.09.2021, ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника адвоката Харченка Івана Івановича, до Бердянської міської ради (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати незаконним та нечинним з моменту прийняття пункту 1 рішення відповідача №3 «Про затвердження мораторію (тимчасової заборони)» від 29.04.2021.

Крім того, просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначає, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, проте відповідачем не були дотримані процедури, визначені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Зазначає, що позивачка є фізичною особою-підприємцем і в червні 2021 року зверталась до виконавчого комітету Бердянської міської ради із заявами щодо визначення відповідності намірів щодо розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на території м. Бердянська, зокрема, на території щодо якої прийняте оскаржуване рішення відповідача. Проте у задоволенні її заяв було відмовлено, в тому числі із посиланням на оскаржуване рішення. Вважає, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення її було позбавлено можливості реалізації законного права на здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою від 08.10.2021 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

25.10.2021 від позивача до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 01.11.2021 у справі відкрите загальне позовне провадження, підготовче засідання призначене на 25.11.2021.

22.11.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 22.11.2021 заява представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції була задоволена.

25.11.2021 представником позивача подано до суду клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи Державної регуляторної служби України.

У підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 01.12.2021.

25.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що оскаржуване рішення не є регуляторним актом, оскільки не встановлює та не змінює норми права, має локальний характер, оскільки зазначені правовідносини врегульовані іншим нормативно-правовим актом Порядком проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затвердженим рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104 «Про проведення ярмарків та сприяння розвитку всіх форм торгівлі у м. Бердянську». Також зазначає про невідповідність заяв позивачки про визначення відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності вимогам Закону України «Про адміністративні процедури».

01.12.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення проти клопотання представника позивача про залучення до участі в справі третьої особи.

У підготовче засідання 01.12.2021 представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце підготовчого засідання не прибув, через що підготовче засідання було відкладене на 13.12.2021.

13.12.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 13.12.2021 заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції була задоволена.

Ухвалою від 13.12.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі в справі третьої особи було відмовлено.

Протокольною ухвалою від 13.12.2021 було закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.12.2021.

У судовому засіданні 24.12.2021, після доповіді представників сторін, оголошувалась перерва до 17.01.2022, з метою з`ясування кола осіб щодо яких повинно було застосовуватися оскаржуване рішення, у відповідача витребовувались відомості щодо видачі суб`єктам підприємницької діяльності дозволів на розміщення тимчасових споруд в період дії оскаржуваного рішення на визначеній в цьому рішенні території.

17.01.2022 від представника позивача до суду надійшли додаткові докази в обґрунтування позиції позивача.

У судове засідання 17.01.2022 представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не прибув, докази в обґрунтування своєї позиції щодо локального характеру оскаржуваного рішення суду не надав.

Судове засідання 17.01.2022 проведене за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також, до закінчення судових дебатів, представником позивача було заявлене клопотання про вирішення питання про судові витрати позивача на правничу допомогу після прийняття рішення у справі.

У судовому засіданні 17.01.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши учасників справи, розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачка має статус фізичної особи-підприємця з 2012 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія якої наявна в матеріалах справи.

Пунктом 1 рішення відповідача від 29.04.2021 №3 «Про запровадження мораторію (тимчасової заборони)» визначено:

«Запровадити з моменту прийняття та до 01.10.2021 мораторій (тимчасову заборону) щодо розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а також надання послуг прокату електричних само балансувальних транспортних засобів, тренажерів, апаратів торгівельного обладнання, батутів, дорослих та дитячих веломобілів, велосипедів, мопедів, транспортних засобів з різними видами приводу, велорикш, лотерей, атракціонів, у тому числі з використанням гужового транспорту, пересувних зоокутків та інш., розміщення тимчасових містків через гідротехнічні споруди до тимчасових причалів та будь-яких конструкцій на парапеті гідротехнічної споруди на частині міста Бердянська, а саме: на проспекті Азовський (від пр. Перемоги до вул. Горьского), на вулиці Горького (від №10 до №49), на Приморській площі, вул. Морська №1-3 (в районі пам`ятника «сантехніку»). Мораторій розповсюджується на розміщення будь-яких тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, що встановлені за паспортами прив`язки, окрім земельних ділянок, переданих в оренду».

Пунктом 2 оскаржуваного рішення Управлінню містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердянської міської ради було приписано призупинити оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі ТС) та провадження термінів дії раніше оформлених паспортів прив`язки ТС на території, де запроваджено мораторій, до прийняття рішення про скасування даного мораторію.

Пунктами 3 оскаржуваного рішення було приписано прес-службі міської ради та виконавчого комітету Бердянської міської ради оприлюднити дане рішення в офіційних місцевих засобах масової інформації.

Четвертим пунктом оскаржуваного рішення відповідальність за виконання цього рішення покладена на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Бердянської міської ради Божкову О.А., заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Бердянської міської ради Муху Ю.М.

Пунктом 5 оскаржуваного рішення контроль за його виконанням покладений на постійну комісію Бердянської міської ради з питань архітектури, містобудування та регулювання земельних відносин та постійну комісію Бердянської міської з питань реалізації державної регуляторної політики та підприємницької діяльності.

Як зазначено в преамбулі оскаржуваного рішення, воно було прийняте відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 25 Статуту територіальної громади міста Бердянська, з метою забезпечення підтримки та подальшого розвитку підприємницької діяльності, впорядкування розміщення малих архітектурних форм, збільшення надходжень до міського бюджету.

З матеріалів справи вбачається, що проект оскаржуваного рішення погоджувався секретарем Бердянської міської ради, головою постійної комісії Бердянської міської ради з питань реалізації державної регуляторної політики, промисловості, підприємницької діяльності та управління комунальною власністю, головою постійної комісії Бердянської міської ради з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин та екології та в.о. начальника відділу правового забезпечення діяльності виконкому, при цьому в.о. начальника відділу правового забезпечення діяльності виконкому були висловлені зауваження до проекту цього рішення, які полягали у необхідності врахування вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідачем визнається факт прийняття оскаржуваного рішення без застосування процедур, визначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Рішенням відповідача від 19.05.2021 №5 «Про внесення змін до рішення Бердянської міської ради від 29.04.2021 №3 «Про запровадження мораторію (тимчасової заборони)» були внесені зміни до оскаржуваного рішення шляхом виключення в п. 1 слів «розміщення тимчасових містків через гідротехнічні споруди до тимчасових причалів та будь-яких конструкцій на парапеті гідротехнічної споруди на частині території міста Бердянська» та замість слів «… на вулиці Горького (від №10 до №49)» читати «… на вулиці Горького (від №10 до вулиці Першотравневої»), далі за текстом.

Зазначено, що це рішення є невід`ємною частиною рішення відповідача від 29.04.2021 №3 «Про запровадження мораторію (тимчасової заборони)».

10.06.2021 позивачка звернулась до виконавчого комітету Бердянської міської ради зі трьома заявами визначення відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на території м. Бердянська, в яких, із посиланням на п.п. 2.1-2.5 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, просила визначити відповідність намірів щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на території Бердянської міської об`єднаної територіальної громади на підставі уточненої схеми розміщення тимчасової споруди, схеми благоустрою прилеглої до тимчасової споруди території, ескізів фасадів цієї споруди по вул. Горького (в районі фонтану «Бердянська коса», пр. Азовський (біля житлового будинку №22) та пр. Азовський (біля ЗОШ№2). Види діяльності: 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування та напоями.

Листами від 24.06.2021 №04-2519/28, №04-2520/28 та №04-2523/28 позивачу повідомлено, що надані нею графічні матеріали з місцем розташування тимчасових споруд не відповідають вимогам п. 2.3 «Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, в редакції від 09.02.2021, щодо прив`язки тимчасових споруд до місцевості (будівлі, споруди, інженерні мережі тощо), що унеможливлює визначення можливості розміщення тимчасових споруд.

Також зазначено, що рішенням десятої сесії Бердянської міської ради VІІІ скликання від 29.04.2021 №3 «Про запровадження мораторію (тимчасової заборони)» із змінами запроваджено мораторій на розміщення тимчасових споруд. Крім того, звернено увагу на те, що заяви позивачкою подані в порушення положень частини шостої статті 12 Закону України «Про адміністративні послуги».

Вважаючи оскаржуване рішення незаконним позивачка звернулась із даним позовом до суду.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 41 Конституції України визначено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Частиною 1 статті 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Згідно із ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить посилання на будь-яку норму ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та/або ст. 25 Статуту територіальної громади міста Бердянська, якою регламентоване право відповідача приймати такого роду рішення.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання (зазначені окремі питання, які мають опосередкований зв`язок з оскаржуваним рішенням):

…

7) затвердження плану роботи ради та заслуховування звіту про його виконання з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";

…

9) заслуховування звіту сільського, селищного, міського голови про діяльність виконавчих органів ради, у тому числі щорічного звіту про здійснення державної регуляторної політики виконавчими органами відповідної ради;

…

11) заслуховування звітів постійних комісій, керівників виконавчих органів ради та посадових осіб, яких вона призначає або затверджує;

…

34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;

…

42) затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації;

…

44) встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність;

…

46) прийняття рішень, пов`язаних із створенням спеціальних вільних та інших зон, змінами в статусі цих зон, внесення до відповідних органів пропозицій з цих питань; надання згоди на створення таких зон за ініціативою Президента України або Кабінету Міністрів України;

… .

Статтею 25 Статуту територіальної громади міста Бердянська (розміщений в публічному доступі за посиланням https://bmr.gov.ua/fileadmin/documentation/inf-komunik.resursi/2017/Statut_teritor_gromadi_mista.pdf) визначено, що компетенція місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законом Про місцеве самоврядування в Україні, іншими законами та правовими актами.

Бердянська міська рада та її виконавчі органи наділяються цим Статутом виключною компетенцією, яка не може бути змінена інакше як на підставі цього Статуту.

Крім того, зазначена норма містить перелік питань місцевого значення, серед яких:

7) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;

11) затвердження місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови міста, іншої містобудівної документації;

12) встановлення правил з питань благоустрою території міста, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських містах, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність;

14) забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів;

16) управління майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста;

18) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту, зв`язку, що перебувають у комунальній власності, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню;

22) організацій благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян;

23) організація місцевих ринків, ярмарків, сприяння розвитку всіх форм торгівлі;

28) встановлення режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;

29) надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об`єктів містобудування незалежно від форми власності, координація діяльності суб`єктів містобудування щодо комплексної забудови міста;

35) розвиток міста як міста-курорту;

38) вирішення інших питань, передбачених Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні та встановлених іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Пунктами 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що:

- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оскаржуване рішення має всі ознаки нормативно-правового акту, оскільки ним припинена на тривалий час видача паспортів прив`язки тимчасових споруд та впроваджена заборона на здійснення підприємницької діяльності за визначеними у цьому рішенні видами діяльності.

За визначеннями, наведеними в ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»:

регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Отже, для визнання нормативно-правового акта або іншого офіційного письмового документа регуляторним актом, необхідна сукупна наявність таких ознак:

1) спрямування документа на регулювання господарських відносин та/або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

2) встановлення, зміна чи скасування норми права;

3) застосування неодноразово та щодо невизначеного кола суб`єктів господарювання.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що воно спрямоване на регулювання господарських відносин (провадження підприємницької діяльності на визначеній території), його дія поширювалась на невизначене коло осіб (суб`єктів підприємницької діяльності, які виявили бажання розмістити на визначеній у рішенні території тимчасові споруди, та на осіб, які виявили бажання на зазначеній території надавати послуги визначені у п. 1 оскаржуваного рішення), ним вводяться заборони на провадження підприємницької діяльності (розміщення тимчасових споруд, надання визначених послуг) на період до 01.10.2021 на визначеній території тобто впроваджуються норми права, та, з врахуванням невизначеного кола осіб щодо яких воно має застосовуватися, застосовується неодноразово протягом періоду його дії.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що метою прийняття оскаржуваного рішення було збільшення надходжень до міського бюджету від залучення до участі у місцевому ярмарку, який відбувався на визначеній у оскаржуваному рішенні території, суб`єктів підприємницької діяльності.

З цього приводу суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається заборона відповідачем в тому числі господарської діяльності учасників ярмарку (будь-яких виключень щодо учасників ярмарку оскаржуване рішення не містить).

Також відповідач зазначає, що спірні правовідносини врегульовані іншим нормативно-правовим актом Порядком проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затвердженим рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104.

З цього приводу суд зазначає, що відповідачем не надано суду Порядок проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104, разом з тим такий документ наявний в публічному доступі за посиланням https://bmr.gov.ua/fileadmin/documentation/cityhall_decisions/2018/rv_104dod_04_04_2018.doc.

Зі змісту Порядку проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104, не вбачається наявність у відповідача права встановлювати будь-які заборони на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та надання послуг, визначених у п. 1 оскаржуваного рішення. Так само зазначений порядок не регламентує питання розміщення тимчасових споруд та надання послуг не учасниками відповідного ярмарку.

Крім того, оскаржуване рішення не містить будь-якого посилання на Порядок проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104.

Відповідно, судом встановлена безпідставність посилання відповідача на Порядок проведення ярмарків на території м. Бердянськ, затверджений рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 04.04.2018 №104.

Відтак, судом встановлено, що оскаржуване рішення є нормативно-правовим актом (регуляторним актом).

Судом встановлено, що оскаржуване рішення було прийняте без дотримання вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», даний факт не заперечується відповідачем.

Оскільки оскаржуване рішення прийнято без додержання вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», то, воно прийняте без додержання принципів державної регуляторної політики, визначених у ст. 4 цього закону, відповідно таке рішення є протиправним, оскільки порушує права суб`єктів, на регулювання господарської діяльності яких воно спрямоване, на участь у його прийнятті, є незбалансованим, непередбачуваним, неадекватним та непрозорим.

Разом з тим, станом на час вирішення даної справи оскаржуване рішення припинило свою чинність внаслідок закінчення терміну його дії (до 01.10.2021), відповідно у суду відсутні правові підстави для його скасування чи визнання нечинним.

Крім того, суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відтак, чинним процесуальним законом суд не наділений компетенцією визнавати нормативно-правовий акт нечинним з моменту його прийняття.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо меж захисту порушеного права, суд зазначає, що всі частини оскаржуваного рішення перебувають у нерозривному зв`язку, відтак іншого способу відновлення порушеного права ніж визнання оскаржуваного рішення протиправним повністю не існує.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання оскаржуваного рішення повністю протиправним, а на в окремих його частинах.

Щодо посилання відповідача на недотримання позивачем вимог Закону України «Про адміністративні послуги» при зверненні із заявами про визначення відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, суд зазначає, що в даному провадженні позивачем не оскаржується відмова у погодженні місць розташування тимчасових споруд, відповідно порушене відповідачем питання не входить до предмета доказування, а тому суд не надає правової оцінки таким посиланням відповідача.

Інші доводи відповідача означених висновків суду не спростовують.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання протиправним рішення відповідача від 29.04.2021 №3 «Про затвердження мораторію (тимчасової заборони)».

Частиною першою статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправне рішення, а саме Бердянської міської ради.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Харченка Івана Івановича ( АДРЕСА_2 ), до Бердянської міської ради (пл. Єдності, буд. 2, м. Бердянськ, Запорізька область, 71118) про визнання незаконним та нечинним рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Бердянської міської ради від 29.04.2021 №3 «Про затвердження мораторію (тимчасової заборони)».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бердянської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане 21 жовтня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль