Справа № 120/5380/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2022 р. Справа № 120/5380/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування при призначенні та нарахуванні пенсії ОСОБА_1 до трудового стажу його періодів роботи 17.08.1987 - 26.09.1987, 04.04.1988 - 06.12.1988, 09.02.1990 - 20.03.1995 - 21.05.2003 -30.05.2003, 29.06.2005-15.07.2005 , 01.08.2005 -15.08.2005, 01.09.2005 - 15.09.2005, 01.10.2005 -15.10.2005, 01.11.2005 - 15.11.2005, 01.12.2005 -15.12.2005, 01.01.2006 -15.01.2006, 01.02.2006 -01.03.2006 -15.03.2006, 01.04.2006 -14.04.2006, 17.05.2006 - 24.05.2006;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати пенсію ОСОБА_1 із зарахуванням при проведенні такого перерахунку до трудового стажу ОСОБА_1 його періодів роботи: 17.08.1987 - 26.09.1987, 04.04.1988 - 06.12.1988, 09.02.1990 - 20.03.1995 - 21.05.2003 -30.05.2003, 29.06.2005-15.07.2005 , 01.08.2005 -15.08.2005, 01.09.2005 - 15.09.2005, 01.10.2005 -15.10.2005, 01.11.2005 - 15.11.2005, 01.12.2005 -15.12.2005, 01.01.2006 -15.01.2006, 01.02.2006 -01.03.2006 -15.03.2006, 01.04.2006 -14.04.2006, 17.05.2006 - 24.05.2006.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у трудовій книжці позивача наявні всі відповідні повні записи про спірні періоди роботи позивача. Зазначає, що також намагався отримати додаткові відомості та документи про спірні періоди роботи, шляхом особистого звернення та направлення адвокатських запитів до архівного відділу Вінницької міської ради та Державного архіву Вінницької області, однак у відповідях на такі звернення лише повідомили, що документи підприємствами до архівів не передавались та відсутні будь-які накази/довідки про спірні періоди роботи. Також неможливим для позивача є отримання будь-яких додаткових відомостей за період роботи з 04.04.1988 по 06.12.1988 на території Автономної Республіки Крим, оскільки ця територія тимчасово окупована. Позивач вказує, що орган, який призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій додаткових документів. Однак, на думку позивача, відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача та встановлення обставин щодо заробітної плати, кількості відпрацьованих вихододнів, відомостей про присвоєння кваліфікації.

Ухвалою суду від 25.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 , з протоколом розрахунку пенсії та встановлено строк для подання відзиву.

09.08.2022 представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що відповідачем правомірно не зараховано зазначені періоди трудової діяльності.

Також представником відповідача 09.08.2022 подано клопотання про зменшення витрат представника позивача на оплату правничої допомоги, оскільки вважає, що заявлені представником позивача Підрезою І.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн. є завищеним та неспівмірним зі складністю справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком з 03.03.2022.

Рішенням №81 від 30.03.2022 Головним управлінням ПФУ у м. Вінниці ОСОБА_1 проведено розрахунок та призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж склав 31 рік 19 днів.

Представником позивача адвокатом Підрезою І.В. було направлено адвокатський запит №01-12/05/22 від 12.05.2022 щодо підстав неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 певних періодів до його страхового стажу.

У листі від 19.05.2022 №0200-0304-8/30271 ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило представника про наступні періоди та причини їх незарахування:

- з 17.08.1987 по 26.09.1987 - оскільки відсутня підстава внесення запису про звільнення, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція);

- з 04.04.1988 по 06.12.1988 - робота в колгоспі, оскільки відсутні дані про членство в колгоспі, встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів, що унеможливлює визначити тривалість роботи в колективному господарстві, як передбачено статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення. Крім того, виправлення місяця прийому на роботу не засвідчено в установленому порядку та відсутні реквізити документу, на підставі якого внесено дані про вказаний період роботи;

- з 10.11.1984 по 14.05.1985 - навчання а автоучкомбінаті, оскільки записом в трудовій книжці не підтверджується період навчання саме у вищому чи середньому спеціальному навчальному закладі, в училищі чи на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації. Крім того, відсутні дані щодо дати присвоєння кваліфікації, що є ознакою закінчення навчання саме у перелічених вище навчальних закладах;

- з 09.02.1990 по 20.03.1995 - оскільки за відтиском печатки неможливо ідентифікувати установу, яка вносила запис про роботу;

- з 21.05.2003 по 30.05.2003 запис наказу про прийняття на роботу містить виправлення не засвідчені належним чином, крім того, відсутні дані про зазначений період в системі персоніфікованого обліку;

- з 29.06.2005 по 24.05.2006 зараховано за нормами, визначеними статтею 24 Закону України від 09.07.2003 1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон 1058) за даними системи персоніфікованого обліку пропорційно розміру сплачених страхових внесків.

Позивач не погоджується з діями відповідача щодо незарахування вищевказаних періодів роботи, тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах предмету позову та заявлених позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 8 Закону N 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Порядок та умови зарахування періодів трудової діяльності та інших періодів, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії, до 01.01.2004 року регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (надалі Закон № 1788).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, чинне законодавство передбачає, що основним документом для підтвердження стажу є трудова книжка і саме на підставі записів трудової книжки, на думку позивача, має буди зараховано до його загального страхового стажу період навчання у вищому навчальному закладі.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 17.08.1987 по 26.09.1987 з підстав відсутності внесення запису про звільнення, суд зазначає.

Як слідує із запису у трудовій книжці №11, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу тимчасово на збір фруктів на Міжгосподарське підприємство 17.08.1987 та звільнений у зв`язку із закінченням сезону роботи 26.09.1987.

Особливості регулювання праці сезонних працівників встановлюються законодавством. Це передбачено ст. 7 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

На сьогодні в Україні є чинним (в частині, що не суперечить Конституції України та законодавству України) Указ Президії Верховної Ради СРСР Про умови праці робітників і службовців, зайнятих на сезонних роботах від 24.09.1974 р. № 310-ІХ (далі Указ № 310). Отже, сезонними вважаються роботи, які внаслідок природних і кліматичних умов можуть виконуватися лише протягом певного періоду (сезону), але не більше 6 місяців (ст. 1 Указу № 310).

Сезонний трудовий договір є різновидом строкового трудового договору. Він укладається на строк, що не перевищує тривалості сезону, яка, у свою чергу, не може перевищувати шести місяців.

Сезонні роботи характеризуються наступними ознаками:

1) містяться в Списку сезонних робіт і сезонних галузей, затвердженому постановою КМУ від 28.03.1997 р. № 278;

2) їх тривалість не перевищує шести місяців.

Таким чином, під час приймання на сезонні роботи трудовий договір з працівником можна укласти на строк, який не перевищує тривалості сезону, тобто 6 місяців.

При укладенні сезонного трудового договору роботодавець зобов`язаний попередити працівника про сезонний характер роботи (п. 3 Указу № 310). Це відображається в наказі (розпорядженні) про прийняття працівника саме на сезонну роботу.

Працівники, зайняті на сезонних роботах, після закінчення таких робіт звільняються з підстави, передбаченої п. 2 ст. 36 КЗпП, закінчення строку. При цьому днем звільнення вважатиметься останній день сезонної роботи.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Судом установлено, що із запису №12 про звільнення позивача дійсно не вказано посилання на статтю, пункт Закону (КЗпП), згідно з яким його звільнено з підприємства, при цьому запис про звільнення містить дату та підставу звільнення - "закінчення сезонних робіт" 26.09.1987р., що відповідає законодавчим підставам звільнення з сезонних робіт.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Тому суд приходить до висновку, що період роботи з 17.08.1987 по 26.09.1987 на Міжгосподарську підприємстві слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування періоду навчання позивача в Автоучкомбінаті з 10.11.1984 по 14.05.1985, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу не зараховано період навчання з 10.11.1984 по 14.05.1985.

Відмовляючи в зарахуванні періоду навчання в Автоучкомбінаті до страхового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідач зазначає, що записом в трудовій книжці не підтверджується період навчання саме у вищому чи середньому навчальному закладі, в училищі чи на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації. Крім того, зазначає, що відсутні дані щодо присвоєння кваліфікації, що є ознакою закінчення навчання саме у перелічених вище навчальних закладах.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 8 Порядку № 637, згідно з яким час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно зі ст.18 Закону України "Про професійну (професійно - технічну) освіту" до закладів професійної (професійно - технічної) освіти належить, зокрема, навчально - курсовий комбінат.

Отже, Законом № 1788 передбачено зарахування часу навчання у навчальних закладах до стажу роботи.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 для студентів, <…>, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Згідно з підпунктами б, в пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції. <…> Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Із запису №8 у трудовій книжці вбачається, що ОСОБА_1 навчався у Вінницькому автоучкомбінаті з 10.12.1984 по 14.05.1985 по підготовці водіїв-автомобілів 3-го класу кат. "В-С", запис внесено до трудової книжки на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 .

Як вбачається з наступного запису трудової книжки позивача за № 9, після закінчення навчання з 03.06.1985 був прийнятий на роботу у Вінницький завод продтоварів водієм 3 класу в автогараж.

На думку суду, наявна інформація про період навчання позивача з 10.12.1984 по 14.05.1985 у Вінницькому автоучкомбінаті, у своїй сукупності дозволяє дійти висновку про наявність підстав для зарахування вказаного періоду до стажу позивача та врахованні при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування період роботи в колгоспі з 04.04.1988 по 06.12.1988, оскільки відсутні дані про членство в колгоспі, встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість відпрацьованих вихододнів; крім того, виправлення місяця прийому на роботу не засвідчені в установленому порядку та відсутні реквізити документу, на підставі якого внесено дані про вказаний період роботи, суд зазначає.

Судом встановлено, що згідно запису №13 ОСОБА_1 04.04.1988 прийнятий на роботу в колгосп ім. Енгельса, Радянського району Кримської області за договором та 06.12.1988 завершив роботу у зв`язку із закінченням строку договору.

При цьому місяць прийняття на роботу містить виправлення з 19 на 04, однак суд вважає, що оскільки 19-ого місяця у календарних датах не існує, то правильним місяцем слід вважати « 04» квітень.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що оскільки у трудовій книжці міститься запис про прийняття на роботу в колгосп, то зазначена нелогічна помилка не може бути підставою не зарахування періоду роботи до трудового стажу позивача.

Отже, період роботи в колгоспі з 04.04.1988 по 06.12.1988 слід зарахувати до трудового стажу позивача.

Щодо не зарахування періоду з 09.02.1990 по 20.03.1995, оскільки за відтиском печатки неможливо ідентифікувати установи, яка вносила запис про роботу, суд зазначає.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).

Згідно запису №17 у трудовій книжці, позивач 09.02.1990 прийнятий на роботу водієм 3-класу у порядку переводу з Він. АПТ 10554 за згодою між керівниками та 20.03.1995 переведений в АТП 10529, однак з відтиску печатки на стор. 13 дійсно неможливо ідентифікувати установу, яка вносила запис.

Натомість, відсутність на відтиску печатки ідентифікаційного коду підприємства не є тим недоліком трудової книжки чи записів у ній, за наявності якого страховий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

Крім того, позивачем були вчинені дії щодо отримання додаткових відомостей, а саме: здійснено запити №01-12/05/22 від 12.05.2022 до Державного архіву Вінницької області та запит від 22.03.2022 №Ф/24/15239 щодо відомостей, які б підтверджували стаж роботи ОСОБА_1 за 1995 рік у Вінницькому інструментальному заводі, однак додаткової інформації надано не було.

Тому, оскільки неможливо отримати додаткові відомості про період роботи позивача, 09.02.1990 по 20.03.1995, то суд вважає належним цьому доказом запис у трудовій книжці. Отже, слід зарахувати період роботи позивача з 09.02.1990 по 20.03.1995 до стажу.

Необґрунтованими також слід визнати як підставу для не зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи через виправлення, які не засвідчені належним чином та відсутність даних за період з 20.05.2003 по 30.05.2003 в системі персоніфікованого обліку та з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частини 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Отже, оскільки Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року, яким і передбачено запровадження системи персоніфікованого обліку, а позивачеві не зараховано до страхового стажу період роботи з 16 грудня 1995 року по 27 січня 2003 року, тому безпідставно стверджувати на необхідності підтвердження сплати страхових внесків за цей період в системі персоніфікованого обліку.

Більше того, частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV чітко визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, трудова книжка є тим документом, що підтверджує стаж роботи, і лише за її відсутності або відсутності у ній відповідних записів трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, про які йдеться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За таких обставин страховий стаж ОСОБА_1 до 01 січня 2004 року встановлюється відповідно до записів у трудовій книжці.

Таким чином, аргументи щодо відсутності даного періоду у системі персоніфікованого обліку, зазначені відповідачем у листі №0200-0304-8/30271 від 19.05.2022, спростовуються.

Щодо посилань про наявність виправлень у записі про наказ про прийняття на роботу, то судом встановлено, що згідно запису №29 у трудовій книжці, 11.12.2003 ОСОБА_1 прийнятий водієм у транспортний відділ №1 та 30.05.2003 був звільнений за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суд звертає увагу, що дані записи не містять виправлень. Тому, оскільки персоніфікований облік даних запроваджено з 01 січня 2004 року та судом не встановлено виправлень у записах №29, №30, то даний період потрібно зарахувати до страхового стажу позивача, однак з 11.12.2003 до 30.05.2003, що відповідатиме записам у трудовій книжці.

Щодо вимог позивача про зарахування до трудового стажу періодів роботи з 29.06.2005 по 15.07.2005, 01.08.2005 по 15.08.2005, з 01.09.2005 по 15.09.2005, з 01.10.2005 по 15.10.2005, з 01.11.2005 по 15.11.2005, з 01.12.2005 по 15.12.2005, з 01.01.2006 по 15.01.2006, з 01.02.2006 по 01.03.2006-15.03.2006, з 01.04.2006 по 14.04.2006 та з 17.05.2006 по 24.05.2006, суд звертає увагу позивача, що у листі №0200-0304-8/30271 від 19.05.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило, що період роботи з 29.06.2005 по 24.05.2006 (що включає в себе вищезазначені періоди) зараховано за нормами, визначеними статтею 24 Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за даними системи персоніфікованого обліку пропорційно розміру сплачених страхових внесків.

Частиною 2 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок; якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

А тому, зарахування пенсійним органом зазначеного періоду відповідно даним персоніфікованого обліку пропорційно розміру сплачених внесків є правомірним, що також підтверджується протоколом розрахунку пенсії, а тому відсутні підстави для вирішення позовної вимоги у цій частині.

Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3 ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування при призначенні та нарахуванні пенсії ОСОБА_1 до трудового стажу періодів роботи з 17.08.1987 по 26.09.1987, з 04.04.1988 по 06.12.1988, з 10.12.1984 по 14.05.1985, з 09.02.1990 по 20.03.1995, з 11.12.2003 по 30.05.2003 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати зазначені періоди роботи позивача до трудового стажу.

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на сплату послуг надання правничої допомоги у розмірі 4500,00 грн. та клопотання відповідача про зменшення витрат представника позивача на оплату правничої допомоги, суд зазначає.

У клопотанні, представник відповідача просить суд зменшити витрати на оплату правничої допомоги, оскільки вважає, що витрати за послуги адвоката у розмірі 4500,00 грн. є завищеними та неспівмірними зі складністю справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз норми ч. 1 ст. 134 КАС України дає підстави для висновку, що предметом розподілу можуть бути витрати на професійну правничу допомогу сплачені (понесені) сторонами у справі.

На підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокат надав суду договір про надання правової допомоги від 03.06.2022 №01-03/06/2022, ордер на надання правничої допомоги Серії АВ №1025540 та квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 03.06.2022, що підтверджує оплату адвокату коштів в загальній сумі 4500,00 гривень.

Враховуючи надані докази, суд вважає підтвердженим факт надання правничої допомоги у розмірі 4500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

А тому, на користь позивача слід стягнути понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 2250,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування при призначенні та нарахуванні пенсії за віком ОСОБА_1 до стажу періодів роботи з 17.08.1987 по 26.09.1987, з 04.04.1988 по 06.12.1988, з 10.12.1984 по 14.05.1985, з 09.02.1990 по 20.03.1995, з 11.12.2003 по 30.05.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу періоди роботи ОСОБА_1 : з 17.08.1987 по 26.09.1987, з 04.04.1988 по 06.12.1988, з 10.12.1984 по 14.05.1985, з 09.02.1990 по 20.03.1995, з 11.12.2003 по 30.05.2003

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 469,20 грн (чотириста шістдесят дев`ять гривень 20 копійок) та витрати на надання правничої допомоги у розмірі 2250,00 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

Суддя Віятик Наталія Володимирівна