Справа № 160/23770/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 160/23770/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпровської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року (м. Дніпро, суддя Турлакова Н.В.) у справі № 160/23770/21

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Дніпровської митниці (далі відповідач або скаржник), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2021/000086/2, прийняте 15.11.21 Дніпровською митницею.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне рішення відповідача не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що позивачем не подано декларацію митної вартості, підтверджуючі документи щодо оплати товару митниці також не надані. Скаржник зазначає, що Одеська митниця здійснювала перевірку документів лише в частині, яка необхідна для розміщення автомобіля в режим митного складу. Вважає, що надані декларантом додаткові документи не спростували розбіжності та невідповідності, які містилися в документах, наданих для митного оформлення. Зазначає, що застосування резервного методу визначення митної вартості є правомірним.

З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що 12.11.2021 для митного оформлення в режимі імпорту автомобіля «Acura» моделі «RDX Base», позивачем подана митна декларація № UA110160/2021/015789 із зазначенням основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору) та з`явленням її на рівні 6 570 доларів США (5 520 доларів США ціна, 1 050 доларів США витрати на транспортування), відповідно до ст.ст. 57-58 Митного кодексу України.

15.11.2021 відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2021/000086/2, за яким митна вартість вказаного товару скоригована в сторону збільшення до 18 600 доларів США та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості - резервного.

22.11.2021 у зв`язку із незгодою із Рішенням MB в порядку ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України подана нова митна декларація № UA110160/2021/016194, за якою автомобіль випущений у вільний обіг із доплатою митних платежів в розмірі 102281, 55 грн (31 962, 98 грн. мито, 70 318, 57 грн. ПДВ).

Не погоджуючись зі спірним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не виконав обов`язку стосовно наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Відтак, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не наведено достатніх підстав правомірності проведеного розрахунку митної вартості за довільною методикою, без врахування технічного стану транспортного засобу та його індивідуальних особливостей, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно положень ч.8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що для підтвердження заявленої митної вартості декларантом подано: рахунок (інвойс) від 31.08.21 № б/н та довідка про транспортні витрати від 31.08.21 № б/н., копія листа продавця від 31.08.21;) копія інвойсу № 19115-1; копія повідомлення від 12.11.21; копія відповіді від 12.11.21 та інвойсу № 19115; копія свідоцтва № 73.

Так, позивачем заявлено про оплату вартості автомобіля. Водночас, за приписами пункту 4 частини другої статті 53 МК України ця обставина вимагає від декларанта надання відповідного платіжного документа, який підтверджує цей факт.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що позивач подав відповідачу банківський або інший платіжного документ на підтвердження митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було подану відповідачу всі документи, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість, а указані обставини свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які стали підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 у справі № 160/6478/19.

Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції та вбачається із змісту спірного рішення, відповідач не виконав обов`язку стосовно наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що відповідачем у спірному рішенні не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості за довільною методикою, без врахування технічного стану транспортного засобу та його індивідуальних особливостей, що безумовно впливає на митну вартість вказаного товару.

Наведене вище у своїй сукупності зумовлює висновок суду апеляційної інстанції про те, що митним органом не доведено, що під час коригування митної вартості товару ним враховані індивідуальні особливостей придбаного транспортного засобу, зокрема, його технічний стан, який, безперечно, має суттєвий вплив на його ринкову вартість. Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-якого розрахунку для обґрунтування визначеної відповідачем вартості транспортного засобу в рішенні суб`єкта владних повноважень не наведено, що, на думку суду апеляційної інстанції, не дає можливості встановити правильність визначеної відповідачем ціни.

Аналогічний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 29.12.2021 у справі № 520/11303/19.

За цих обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA110000/2021/000086/2, не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню. Натомість, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява N 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі № 160/23770/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко