Справа № 212/6377/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року Справа № 212/6377/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про:
- визнання протиправним та скасування пункту 31 Рішення комісії Міністерства оборони України (далі - відповідач) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі засідання №25 від 18.02.2021 року, яким позивачу призначена одноразова грошова допомога в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 112'000грн.00коп.;
- зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 400'000грн.00коп.;
- зобов`язання відповідача сплатити позивачу одноразову грошову допомогу в сумі 288'000грн.00коп., з урахування фактично сплаченої одноразової допомоги в сумі 112'000грн.00коп.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2021 року адміністративний позов передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач понад 25 років служив у Збройних Силах України. Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №157 від 28.04.2017 позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я. 25.05.2017 за результатами огляду МСЕК позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності внаслідок травми, що зумовила настання інвалідності, що перебуває у причинному зв`язку та пов`язана з проходженням військової служби. В 2018 році позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення і виплату належної йому одноразової грошової допомоги у відповідності до чинного законодавства. Після надання позивачем всіх необхідних документів, Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі засідання №25 від 18.02.2021 року, позивачу, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби, та який є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, призначена одноразова грошова допомога в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 112ґ000 грн. Вказана сума була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в червні 2021 року. Але, разом з тим, позивач вважає, що відповідачем не вірно застосовані норми чинного законодавства при визначенні розміру вказаної допомоги, адже відповідно до пункту 6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, - розмір належної йому одноразової грошової допомоги повинен відповідати 250-кратному прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 400'000грн.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 20.12.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що дії комісії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги та її розмір відповідають чинному законодавству, зокрема абз. 4 п.п. 2 п.6 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», яким чітко визначено розмір та умови призначення такої допомоги.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 дійсного до 02.09.2029.
Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 02.12.2015, пред`явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Відповідно до витягу з наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) генерала-полковника ОСОБА_2 від 28.04.2017 року №157 підполковника ОСОБА_1 , начальника групи забезпечення спеціальним спорядженням та спеціальними рятувальними засобами управління авіаційно-технічного забезпечення логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я). Вислуга років у Збройних Силах: календарна 25 років 08 міс., пільгова 04 міс. Підлягає направленню на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Звільняється з правом носіння військової форми одягу.
- позивачу встановлена третя група інвалідності на строк до 01.06.2018 року;
- причина інвалідності травма, так, пов`язана з проходженням військової служби;
- висновок про умови та характер праці протипоказане помірне фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці.
Ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 50%, що підтверджується Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №099766 від 25.05.2017.
Листом від 01.06.2021 №К-Ф/1756 Військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_3 повідомив позивача, що відповідно пункту 31 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України №25 від 18.02.2021 стосовно призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», підполковнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) звільненому 13.05.2017 який є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, на підставі довідки МСЕК серія 12ААА №589887 від 25.05.2017, призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року в сумі 112ґ000 (сто дванадцять тисяч) грн. 00коп.
Не погоджуючись із визначеним відповідачем розміром одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до Конституції України: держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17); громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон України №2232-XII).
Відповідно до ст.41 Закону України №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Спірні правовідносини між сторонами у справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України № 2011-XII).
Відповідно до ст.1 Закону України №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 ст.16 Закону №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.7 - отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Відповідно до ч.2 ст.16-2 одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 п.2 ст.16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 3 ст.16-3 передбачено, що встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9 вказаної статті).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Постанова №975) затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок).
Зазначений Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 3 Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Таким чином, позивач набув права на отримання одноразової грошової допомоги 25.05.2017, оскільки позивачу первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням військової служби саме у вказану дату, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №589887 від 25.05.2017 року. Вказаний факт не заперечується сторонами.
Відповідно до абз.4 п.п.1 п.6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до абз.4 п.п.2 п.6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Так, згідно п.17 Порядку, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.
Судом встановлено, що Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в протоколі засідання №25 від 18.02.2021 року, позивачу, як військовослужбовцю, звільненому з військової служби, та який є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби, призначена одноразова грошова допомога в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 112ґ000 грн. Вказана сума була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в червні 2021 року. Отже, відповідачем призначено розмір грошової допомоги військовослужбовцю ОСОБА_1 у відповідності до норм визначених вказаним Порядком, зокрема абз.4 п.п.2 п.6. Вказаний факт не заперечується сторонами процесу.
Аналізуючи норми, викладені в п.6 Порядку, зокрема абз.4 п.п.1 та абз.4 п.п.2, суд приходить до висновку про правомірність застосування відповідачем норми абз.4 п.п.2 щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, адже первинно інвалідність позивачу встановлено вже після звільнення з військової служби у передбачений тримісячний строк, внаслідок захворювання, що мали місце під час проходження військової служби, а саме: 25.05.2017. Відповідно до витягу з наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 28.04.2017 року №157 позивач звільнився з військової служби в квітні 2017 року за станом здоров`я.
Щодо позовних вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 400'000грн. 00коп. суд виходить з наступного.
Абзацом 4 п.п.1 п.6 Порядку, яким передбачено призначення та виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцю у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність встановлено інвалідність III групи, чітко визначено, що вказана допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. Тобто, вказана норма стосується військовослужбовців, які звільняються з військової служби саме з причини отриманого поранення, травми, каліцтва чи захворювання, що призвели до інвалідності, внаслідок яких особа не в змозі продовжувати виконувати покладені на неї службові обов`язки. Як зазначає позивач, закрита черепно-мозкова травма, отримана ним в 1996 році у вигляді забою головного мозку середнього ступеню важкості призвела до ряду тяжких наслідків і захворювань, встановлених комісією в 2017 році, та яка визнана комісією як травма пов`язана з проходженням військової служби. Слід зазначити, що позивач надав суду довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №589887 від 25.05.2017, яка підтверджує встановлення йому ІІІ групи інвалідності (первинне) внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби. Як вбачається, довідка містить саме таке з термінологічне вживання, як і в абз.4 п.п.2 п.6 Порядку, що було застосовано відповідачем при визначенні розміру одноразової допомоги.
Як вбачається з позову позивач вказує, що в результаті медичного огляду комісія встановила наступні діагнози: наслідки закритої черепно-мозкової травми, отриманої позивачем в 1996 році у вигляді забою головного мозку середнього ступеню важкості, з розвитком кістозно-злипчевого арахноїдити у вигляді лівобічної пірамідної недостатності, гіпертензивно-лікворного, астеновегетативного синдромів, з помірним порушенням функцій. Центральна дегенерація сітківки правого ока. Наявність захворювань остеохондрозу хребта. Як вбачається, це є не одним захворюванням, а рядом захворювань, однак позивачем не надано документів, якими б було зафіксовано ці діагнози, які б мали посилання на те коли ці захворювання виникли, які з них чи їх сукупність призвели до інвалідизації. Також суду невідомо чи є черепно-мозкова травма та всі подальші захворювання пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби, як про це зазначено в абз. 4 п.п.1 п.6 Порядку та чому з часу отримання травми всі ці діагнози не були встановлені та не перешкоджали нести військову службу.
Суд вважає, необґрунтованими позовні вимоги позивача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Згідно з ч.ч.1-3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що заявлені позивачем вимоги не є обґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.
Згідно зі ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.
Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова