Справа № 460/17256/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/17256/21 пров. № А/857/8089/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними, відшкодування коштів за вкладом в національній валюті (суддя суду І інстанції: Поліщук О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 28.03.2022р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 28.03.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

09.12.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати йому коштів, еквівалентних 2011 доларів США; стягнути з відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями та рішеннями, в розмірі 2011 доларів США (а.с.1-3).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.24-26).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 коштів на відшкодування його вкладу в сумі 2011 доларів США; стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача відшкодування коштів за його вкладом у національній валюті на суму 2011 доларів США за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день фактичного проведення такої виплати; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.29-37).

Не погодившись із винесеним судом рішенням, його оскаржив відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.39-47).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує обставинами запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Всеукраїнський акціонерний банк» /«ВіЕйБі Банк»/, пріоритетністю спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спірних правовідносинах.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Враховуючи те, що у ПАТ «ВіЕйБі Банк» було розпочато процедуру ліквідації, наведена обставина унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до приписів ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідачем здійснено 08.04.2015р. виплату позивачу гарантованої суми через банк-агент ПАТ КБ «Приват Банк» у розмірі 85708 грн. 26 коп., що відповідно до курсу Національного банку України, який визначений на дату виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку та запровадження тимчасової адміністрації (21.11.2014р. - дата запровадження тимчасової адміністрації, офіційний курс Національного банку України станом на 21.11.2014р. складав 15,146067 грн. за 1 долар США), становить 5658,64 доларів США, тобто, кошти, які розміщувалися на рахунках відкритих в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Таким чином, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснено виплату гарантованої суми в повному розмірі та відповідно до положень спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3174 від 26.11.2018р., виконуючи рішення Рівненського міського суду Рівненської обл. від 29.03.2017р. в справі № 569/7207/16-ц, ОСОБА_1 включено до 7 черги кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Про виконання рішення в справі № 569/7207/16-ц позивач ОСОБА_1 був обізнаний, оскільки їм подавалася заява про зміну черговості з сьомої на четверту чергу кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Крім того в матеріалах справи наявний лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким повідомлено ОСОБА_1 про те, що його кредиторські вимоги в розмірі 2011 доларів США включені на підставі рішення суду до реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку і підлягають задоволенню у сьому чергу.

Наголошує на тому, що спеціальним законом встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а виплата таких коштів можлива лише відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.109-110).

Також апелянтом направлені до суду письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких останній конкретизував свою правову позицію по справі (а.с.98-102).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи в присутності сторін (а.с.47), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтом подану апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію по справі; позивачем скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу; нових доказів по справі сторонами не представлено.

Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду справи, рішенням Рівненського міського суду Рівненської обл. від 09.02.2015р. у справі № 569/17743/14-ц, залишеним в силі ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської обл. від 11.09.2015р., позов ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за банківським вкладом в сумі 5658,48 доларів США задоволено повністю (а.с.5-6).

08.04.2015р. через ПАТ КБ «Приватбанк» платіжним дорученням позивачу здійснено виплату 85708 грн. 26 коп. (еквівалент 3647 доларів США на дату виплати), що не заперечується сторонами.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2017р. у справі № 569/7207/17, яке набрало законної сили 11.04.2017р., уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. зобов`язано включити позивача в реєстр кредиторів банку в чергу, визначену ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, задовольнити грошову вимогу на суму 2011 доларів США (а.с.7-8).

24.07.2020р. позивач ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з заявою, в якій просив внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів і включити його грошову вимогу до банку на суму 2011 доларів США у відповідності до ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до четвертої черги порядку черговості задоволення вимог кредиторів замість сьомої черги (а.с.13-14).

19.08.2020р. відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, посилаючись на те, що відповідно до п.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до четвертої черги реєстру кредиторів включаються вимоги вкладників фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму виплачену Фондом. Разом з тим, вимоги до Банку в сумі 2011 доларів США виникли на підставі рішення суду, відповідно такі кошти були фактично відсутні на рахунку позивача на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації (а.с.15-16).

У подальшому 12.01.2021р. відповідач повідомив позивача про те, що з метою завершення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та припинення банку, як юридичної особи, відповідно до ч.5 ст.12 та ч.2 ст.53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 30.11.2020р. виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 2029, відповідно до якого було затверджено ліквідаційний баланс Банку станом на 12.11.2020р. та звіт про виконання ліквідаційної процедури. Станом на дату затвердження ліквідаційного балансу реалізацію активів банку завершено, непродані активи в банку є відсутніми, усі можливі заходи, передбачені ст.ст.51 та 53 Закону, спрямовані на задоволення вимог кредиторів здійсненні. Частиною 1 ст.52 цього Закону передбачено, що вимоги до банку, незадоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними (а.с.17).

15.04.2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою, в якій просив прийняти рішення про виплату йому гарантованої суми за вкладами, розміщеними в ПАТ «ВіЕйБі Банк», на суму 2011 доларів США (а.с.18).

У відповідь на таку заяву відповідач у листі від 16.06.2021р. зазначив, що в переліку, який був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», інформація про вклади ОСОБА_1 присутня із визначеною сумою за залишками, що були відображені на рахунках на день віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до звітів банків-агентів Фонду, відшкодування за вкладами виплачено 08.04.2015р. через мережу відділень АТ КБ «Приватбанк» (а.с.19).

Станом на дату ухвалення судового рішення доказів виплати позивачу відшкодування його вкладу на суму 2011 доларів США відповідачем не надано.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що виниклий спір стосується стягнення недоплати різниці в курсі валюти вкладу між датою початку виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку, здійснення тимчасової адміністрації та датою фактичної виплати ОСОБА_1 коштів.

З покликанням на практику Європейського Суду з прав людини, суд констатував, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після ухвалення Рівненським міським судом Рівненської обл. рішення щодо стягнення банківського вкладу в іноземній валюті та задоволення грошової вимоги позивача на суму 2011 доларів США за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, таке рішення суду залишається частково виконаними зі сторони відповідача.

Недостатність реалізованого майна для погашення вимог вкладників ліквідованого банку не може бути достатньою правовою підставою для невиконання судового рішення і невиплати позивачу вкладу, однак у межах граничної суми відшкодування.

При цьому, сума відшкодування позивачу його вкладу, конвертованого на дату проведення виплати (08.04.2015р.), була б меншою, ніж сума граничного розміру відшкодування коштів вкладникам 200000 грн., передбаченого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а про повернення вкладу позивач звернувся ще до початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

За таких умов дії Фонду щодо невиплати позивачу протягом значного проміжку часу коштів на відшкодування його вкладу на суму 2011 доларів США становлять необґрунтоване втручання у право позивача на мирне володіння майном, а тому є протиправними.

Також Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено виплату відшкодування вкладів фізичним особам у іноземній валюті, а тому суд вважає доречним стягнення таких коштів за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України на день фактичної виплати.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб /ФГВФО/, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.2 вказаного Закону вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями ст.27 цього Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.34 наведеного Закону не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Частинами третьою, п`ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.1 ст.36 зазначеного Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин:

1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних;

2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати;

3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн;

4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування;

5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників;

6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Оскільки позивачем укладено з ПАТ ««ВіЕйБі Банк» договір банківського вкладу, на умовах якого Банком залучено від позивача грошові кошти у іноземній валюті, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, то ОСОБА_1 , у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є вкладником Банку та має право на гарантії, які визначені ст.26 названого Закону.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Згідно зі ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 вказаного Закону).

Як достовірно з`ясовано судом першої інстанції, відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської обл. від 09.02.2015р. у справі № 569/17743/14-ц договір щодо банківського вкладу позивача розірвано та стягнуто кошти за банківським вкладом на суму 5658,48 доларів США.

08.04.2015р. на виконання вказаного рішення суду позивачу було здійснено виплату відшкодування коштів за його вкладом у ПАТ «ВіЕйБі Банк» в розмірі 85708 грн. 26 коп. (еквівалент 3647 доларів США на дату виплати).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської обл. від 29.03.2017р. у справі № 569/7207/17, яке набрало законної сили 11.04.2017р. згідно ухвали апеляційного суду Рівненської обл., уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. зобов`язано включити позивача в реєстр кредиторів банку в чергу, визначену ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку, задовольнити грошову вимогу на суму 2011 доларів США.

Суд визнав, що за наявності рішення Рівненського міського суду від 09.02.2015р. на його належне виконання кошти позивача мали бути сплачені у іноземній валюті доларах США, або за його згодою, у національній валюті України гривні, але за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день проведення виплати, що надавало би позивачу можливості уникнути безпідставних фінансових ризиків, пов`язаних із суттєвими змінами курсу іноземних валют.

В подальшому на звернення позивача про виплату коштів відповідач у листі від 16.06.2021р. зазначив, що в переліку, який був переданий до Фонду уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», інформація про вклади ОСОБА_1 присутня із визначеною сумою за залишками, що були відображені на рахунках на день віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних. Відповідно до звітів банків-агентів Фонду, відшкодування за вкладами було виплачено 08.04.2015р. через мережу відділень АТ КБ «Приватбанк».

Тобто, фактично у виплаті присуджених зазначеним судовим рішенням коштів позивачу було відмовлено, чим по суті не виконано в повному обсязі судове рішення, яке набрало законної сили.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, зміст розглядуваного спору полягає у тому, що відповідач, відшкодовуючи позивачу у межах своїх повноважень гарантовану суму вкладу, не доплатив йому різницю в курсі валюти вкладу між датою початку виведення ПАТ «ВіЕйБі Банк» з ринку, здійснення тимчасової адміністрації та датою фактичної виплати ОСОБА_1 коштів.

Тобто, предметом справи не є питання статусу позивача як вкладника та обов`язку Фонду гарантування вкладів включити позивача до відповідного реєстру. Це питання вже було вирішено в судовому порядку. Предметом спору є бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом (депозитом) на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29.03.2017р. у справі № 569/7207/17, яке набрала законної сили 11.04.2017р.

Колегія суддів наголошує на тому, що до припинення банку відповідач мав близько трьох років для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом після винесення судового рішення, яким було визначено статус позивача як вкладника. Однак зобов`язання не виконав. Зважаючи на вищенаведене, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачу відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч.1 ст.1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові № 13 від 03.07.2015р.

При цьому, сума відшкодування позивачу його вкладу, конвертованого на дату проведення виплати (08.04.2015р.), була б меншою, ніж сума граничного розміру відшкодування коштів вкладникам 200000 грн., а про повернення вкладу позивач звернувся ще до початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Таким чином, дії Фонду щодо невиплати позивачу протягом значного проміжку часу коштів на відшкодування його вкладу на суму 2011 доларів США становлять необґрунтоване втручання у право позивача на мирне володіння майном, а тому є протиправними.

Оскільки Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено виплату відшкодування вкладів фізичним особам у іноземній валюті, тому належним способом захисту прав позивача слід вважати стягнення таких коштів за офіційним курсом, встановленим Національним банком України на день фактичної виплати.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності визначені обставини справи та наведені норми законодавства, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним і обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.03.2022р. в адміністративній справі № 460/17256/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Дата складання повного тексту судового рішення: 20.10.2022р.