Справа № 620/16165/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є., за участю секретаря: Висоцького А.М. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської митниці на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Північної митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 17.05.2021 за № UA102000/2021/000023/2 та скасування його.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач подав всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товарів та підтверджують ціну товару, вказану в митній декларації, а рішення про коригування митної вартості товару є протиправним і підлягає скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2022 р. позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не обґрунтовано правомірність використання в спірному випадку відомостей з інтернет-ресурсу (autoscout24.com), і такі дані не можуть мати першочергового значення в порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар та в силу ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України використовуватися для визначення митної вартості, тому вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору (контракту). Отже, прийняте відповідачем рішення від 17.05.2021 про коригування митної вартості товарів, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховані норми ст. ст. 55, 263 Митного кодексу України та вимоги Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651.

Також скаржник, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 30.10.2018 у справі № 816/2396/17, зазначає, що позивач погодився із скоригованою відповідачем митною вартістю спірного товару, оформив митну декларацію на загальних підставах та доплатив до Державного бюджету України митні платежі у сумі 5 088,58 грн, у зв`язку з чим, на момент звернення позивача до суду із цим позовом відсутній спір між позивачем і відповідачем.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2021 позивачем подано до відділу митного оформлення № 2 митного посту "Чернігів-центральний" митниці (далі - ПМО) митну декларацію № UA102030/2021/634160 для здійснення митного контролю та митного оформлення товару "легковий автомобіль: марка HONDA, модель JAZZ, кузов № НОМЕР_1 , що був у вжитку, календарний рік виготовлення - 2002, модельний рік виготовлення - 2002, тип двигуна - бензиновий, об`єм двигуна - 1246 см 3, потужність - 57 кВт, тип кузова - ХЕТЧБЕК, кількість місць, включаючи водія - 5, колісна формула 4x2. Призначений для пересування по дорогах загального користування категорія ТЗ - МІ. Виробник: HONDA, JP. Торговельна марка: HONDA", відповідно до обраного митного режиму імпорту з пакетом електронних копій паперових документів до неї (далі - ЕМД).

Згідно з інформацією АСМО "Інспектор" 30.04.2021 о 16 год. 50 хв. зазначену ЕМД отримано посадовою особою ПМО, зареєстровано за № UA102030/2021/634160 та прийнято для митного оформлення.

30.04.2021 о 17 год 09 хв. посадовою особою ПМО направлено декларанту повідомлення про необхідність надання всіх документів (оригіналів або належним чином засвідчених копій), зазначених у графі 44 МД та надати документи, що підтверджують повноваження декларанта. Також в повідомленні зазначалось про необхідність проведення митного огляду транспортного засобу відповідно до ст. 338 Митного кодексу України.

Відповідно до поданого до митного оформлення інвойсу від 18.06.2020 №107/06-19 особою, уповноваженою на декларування, фактурну та митну вартість автомобіля було заявлено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 300 EUR.

За результатами проведеного аналізу документів, поданих разом з МД № UA102030/2021/634160 декларанту 30.04.2021 о 19 год. 28 хв. направлено посадовою особою ПМО запит щодо надання додаткових документів.

05.05.2021 о 13 год. 51 хв. митницею отримано лист - відповідь декларанта, в якому зазначено про нерозуміння змісту даної вимоги та прохання надати роз`яснення, після чого декларант готовий до негайного реагування.

05.05.2021 о 14 год. 54 хв. посадовою особою ПМО направлено декларанту уточнення щодо попереднього повідомлення та запропоновано надати висновки про якісні та вартісні характеристики товару - «легкового автомобіля марки HONDA, модель JAZZ, кузов № НОМЕР_1 », підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

06.05.2021 о 13 год. 50 хв. митницею отримано лист від декларанта, в якому зазначено, що останнім направлено до митниці запитання щодо змісту рішення про витребування додаткових документів, однак відповідей він не отримав, тому просить повторно надати відповіді на всі поставлені запитання щодо змісту вимог у першому рішенні про витребування додаткових документів.

Декларантом протягом 10 календарних днів додаткових документів надано не було.

У свою чергу, 17.05.2021 митницею прийнято рішення № UA102000/2021/000023/2 про коригування митної вартості спірного автомобіля та митну вартість транспортного засобу «HONDA» модель «JAZZ», кузов номер НОМЕР_1 » скориговано відповідно до цінової інформації інтернет-ресурсу mobile.de за резервним методом з урахуванням вимог ст. 64 Митного кодексу України та п. 7.53 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, фактичного технічного стану, комплектації, пробігу, наявних пошкоджень та ознак експлуатації транспортного засобу вказаних в актах про проведення митного огляду від 25.07.2019 № UA205010/2019/300618 та 30.04.2021 № UA102030/2021/634160 за ціною продажу КТЗ в провідних країнах-експортерах на рівні 776,25 EUR (а.с.12-13).

Вартість транспортного засобу визначалась згідно п. 7.53 Методики за ціною продажу КТЗ в провідних країнах-експортерах за середніми цінами їх продажу в провідних країнах-експортерах: (950 EUR+ 1300 EUR)/2 та враховувався коефіцієнт коригування за величиною пробігу -25% та процент додаткового коригування, що залежить від умов його догляду, зберігання, використання - 8%.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч.1 ст.257 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. Частинами 4 та 5 ст.58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.1 та ч.2 ст.52 Митного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5 і ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вищезазначена норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Водночас законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тож, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Між тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм слідує, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які ідентифікували товар та піддавалися обчисленню, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору (контракту) згідно з вимогами ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Однак, під час перевірки наданих для підтвердження митної вартості товару документів відповідачем витребувано у ОСОБА_1 додаткові документи, надіславши відповідний запит.

При цьому, відповідачем не надано доказів, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що в своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і ст. 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і ст. 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Матеріали справи свідчать, що підставою для корегування відповідачем показника митної вартості товару, стала цінова інформація інтернет-ресурсів autoscout24.com, mobile.de.

Разом з тим, відповідачем не доведено факт врахування під час пошуку інформації про ціну транспортного засобу в мережі Інтернет всіх характеристик автомобіля, які впливають на рівень митної вартості.

Крім того, наявність у мережі Інтернет іншої інформації про вартість оцінюваного товару не віднесена до обставин, за яких у митного органу виникає право на витребування у декларанта додаткових документів.

Також, на думку колегії суддів, дані з Інтернету не можуть мати першочергового значення в порівнянні з наданими декларантом первинних документів про товар та в силу ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України використовуватися для визначення митної вартості.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач не довів наявності підстав для витребування у позивача додаткових документів та для коригування заявленої митної вартості товару.

Основні документи, які подані позивачем разом з митною декларацією, містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Тож, наведені обставини в своїй сукупності вказують на те, що позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення від 17.05.2021 за № UA102000/2021/000023/2 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про те, що позивач погодився із скоригованою відповідачем митною вартістю спірного товару, у зв`язку з чим, відсутній спір між позивачем і відповідачем, колегія суддів зазначає на таке.

Такі доводи скаржника сформовані на підставі правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 30.10.2018 у справі № 816/2396/17, згідно з яким у випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити.

Проте, відповідно до висновків Верховного Суду, сформованих в постанові від 01 квітня 2021 року у справі № 520/11303/19, положення Митного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України дають підстави для висновку, що право на оскарження декларантом рішення митного органу про коригування митної вартості ввезених товарів та на оцінку судом його доводів щодо протиправності такого рішення не поставлено в залежність від того яким чином декларант скористався правом на випуск товару у вільний обіг: чи то шляхом сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, чи то шляхом сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу). Натомість, при запроваджені на практиці обмежень щодо неможливості отримання правового захисту та аналізу судом оскаржуваного рішення на відповідність критеріїв, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, внаслідок подання нової митної декларації, такі обмеження є не допустимими, оскільки не відповідають умовам передбачуваності та не базуються на обставинах, які дадуть змогу передбачити декларанту юридичні наслідки своєї поведінки, тобто такими, що не відповідають принципу правової визначеності.

Отже, враховуючи загальновідому позицію Великої Палати Верховного Суду щодо врахуванням судом останньої правової позиції Верховного Суду, то вказані доводи скаржника колегія суддів вважає необґрунтованими.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від "18" лютого 2022 р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька Я.Б. Глущенко О.Є. Пилипенко