Справа № 758/14023/20
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2022-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Наливайко В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора Соколовського Павла Васильовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві (надалі за текстом - відповідач 1), інспектора Соколовського Павла Васильовича (надалі за текстом - відповідач 2), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28.10.2020 року постановою відповідача 2 серії ЕАМ №3352915 від 28.10.2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), у зв`язку із тим, що 28.10.2020 року о 23:50, перебуваючи за кермом автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві здійснив рух на смузі для маршрутних транспортних засобів. Позивач не погоджується із доводами вказаної постанови оскільки вважає, що не вчиняв дій, які містять ознаки адміністративного правопорушення. Вказав, що постанова була складена без дотримання норм процесуального права, вважає її незаконною та необґрунтованою.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.12.2020 року позовну заяву залишено без руху.

22.04.2021 року позивачем усунуто виявлені ухвалою суду недоліки, надано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.04.2021 року відкрито провадження у справі.

25.08.2022 року відповідачем 2 подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3352915 від 28.10.2020 року, позивач, керуючи транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, здійснював рух в смузі руху для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі за текстом - ПДР), та скоїв адміністративне правопорушення, за яке ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок цього позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 510 гривень, відповідачем 2 винесена вищевказана постанова. Відтак, оскаржувана постанова внесена у межах повноважень, на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством.

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Співвідповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Згідно з частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи зазначене, у зв`язку із неявкою позивача та співвідповідачів у судове засідання, суд вважає за можливе розглядати справу по суті за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАМ № 3352915 від 28.10.2020 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 3 ст.122 КУпАП у зв`язку із тим, що 08.05.2020 року о 23:15 він, перебуваючи за кермом автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві, здійснював рух в смузі руху для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР (а.с. 7).

Надаючи оцінку спірним правовідносини, суд керується наступним.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.1 ПДР, Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пунктом 2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору, швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (п. 1.10 ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.5 ПДР визначено, що дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на пій смузі (п. 17.1 ПДР).

Згідно вимог ПДР, дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» застосовується для позначення смуги, призначеної для руху тільки транспортних засобів, що рухаються за установленими маршрутами, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Якщо знак встановлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.

Так, після виявлення порушення позивачем правил дорожнього руху, відповідачем 2 було прийнято рішення про зупинення транспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки позивач керуючи ним, не виконав вимоги п. 17.1 ПДР.

Положеннями ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Позивач посилається на те, що інспектор здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу позивача всупереч нормам ст. 276 КУпАП, не зважаючи на надано офіційне тлумачення вказаної норми Конституційним Судом України в рішенні від 26.05.2015,справа № 5-рп/2015. Також посилається на те, що інспектором не було складено протокол всупереч нормам ч. 5 ст. 258 КУпАП.

За приписами частин другої, третьої статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853 (надалі за текстом - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Крім того, вказані норми набрали чинності пізніше, ніж було прийняте рішення Конституційного Суду України по справі № 5-рп/2015, Конституційним Судом України не надавалось тлумачення цих норм.

Відповідно до пункту 2 розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. З ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП. Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених ч. 1 та ч. 2 даної статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, як порушення правил дорожнього руху (частини ч.ч. 1-4, 6,7 ст. 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стосовно доводів позивача про скасування постанови з підстав відсутності доказів вчинення ним правопорушення, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентовані ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Тобто, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного. В той же час, позивачем не надано суду жодного доказу та не викладено обставин, які підтверджували б неправомірність дій відповідача 2 та відсутність в діях позивача порушення ПДР України.

Поряд з цим, суд відзначає, що постанова серії ЕАМ №3352915 від 28.10.2020 року винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки відповідає положенням КУпАП та Інструкції, з використанням повноважень, визначених Законом України «Про Національну поліцію», з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за участю позивача та своєчасно, одразу після виявлення відповідачем факту порушення водієм ПДР.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про те, що, приймаючи спірну постанову, відповідач 2 діяв в межах наданих йому повноважень та з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.

Таким чином, оскільки підстави для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлені, тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві, інспектора Соколовського Павла Васильовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення;

Повне найменування:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач 1 - Управління патрульної поліції в м. Києві (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 9, );

відповідач 2 - інспектор роти 6 батальйону 2 управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Соколовський Павло Васильович (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 9);

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК