Справа № 990/99/22
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №990/99/22

адміністративне провадження № П/990/99/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Желтобрюх І.Л., Олендера І.Я., Шишова О.О., Яковенка М.М.,

секретар судового засідання - Носенко Л.О.,

за участю: представника позивача - Степаненко Ю.М.,

представника Вищої ради правосуддя - Нарольської Т.С.,

представників Етичної ради - Колтока О.І., Противень С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради, Вищої ради правосуддя про визнання нечинними і скасування рішення та наказу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 червня 2022 року звернувся до суду з позовом до Етичної ради, Вищої ради правосуддя про визнання нечинними і скасування рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» та наказу в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що висновок Етичної ради про порушення ОСОБА_1 в будь-якому вигляді етичних норм і правил поведінки є повністю безпідставними, надуманими і такими, що повністю спростовуються викладеними у позовній заяві фактами.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням Етичної ради порушене його право на об`єктивне і неупереджене оцінювання члена Вищої ради правосуддя.

Прийняття Етичною радою незаконного, на думку позивача, рішення стало підставою для винесення Вищою радою правосуддя протиправного наказу про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 .

У поданому відзиві на позовну заяву Етична рада просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що всупереч положень Закону України «Про Вищу раду правосуддя», присязі члена Вищої ради правосуддя, ОСОБА_1 допустив вчинення дій, які суперечать стандартам доброчесності, сумлінної та бездоганної поведінки, діяв нечесно та упереджено здійснюючи повноваження члена Вищої ради правосуддя, що поставило під загрозу забезпечення незалежності судової влади, а, отже, повністю підтверджують обґрунтований сумнів щодо відповідності позивача критерію професійної етики та доброчесності як члена Вищої ради правосуддя.

Також 04 серпня 2022 року представником Етичної ради до Верховного Суду подано клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову в частині оскарження рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя».

Вищою радою правосуддя до Верховного Суду також подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що оскаржуваний наказ в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 » прийнято в межах та у спосіб встановлений законодавством, він є таким, що не суперечить положенням Закону України «Про Вищу раду правосуддя» .

Крім того, представником Вищої ради правосуддя 15 серпня 2022 року подано клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову в частині оскарження наказу в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ».

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили його задовольнити за викладених у позові підстав.

Представники Етичної ради та Вищої ради правосуддя у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача, представників Етичної ради та Вищої ради правосуддя, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, дослідивши надані ними докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень і матеріали судової справи, встановив таке.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 обраний членом Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) з`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ та склав присягу члена ВРП.

29 квітня 2019 року ОСОБА_1 набув повноважень члена ВРП.

Рішенням Етичної ради від 07 травня 2022 року №6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» діючого члена ВРП ОСОБА_1 визнано таким, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена ВРП.

Внесено до з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, що обрав члена ВРП ОСОБА_1 , рекомендацію про звільнення члена ВРП ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Також вирішено, що з дня внесення Етичною радою зазначеного рішення член ВРП ОСОБА_1 відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав цього члена ВРП.

Наказом в.о. Голови ВРП В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 » припинено з 07 травня 2022 року нарахування та виплату винагороди члену ВРП ОСОБА_1 до ухвалення рішення органом, що його обрав членом ВРП.

Секретаріату ВРП доручено забезпечити належне табелювання члена ВРП ОСОБА_1 .

Скасовано наказ в.о. Голови ВРП ОСОБА_1 від 02 травня 2022 року №142-в «Про відпустку ОСОБА_1 ».

Підставою для прийняття наказу в.о. Голови ВРП В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к зазначено рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6.

Не погоджуючись із законністю цього рішення, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, як суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати нечинними та скасувати рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» та наказ в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 ».

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів Верховного Суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII) Етична рада утворюється з метою сприяння органам, що обирають (призначають) членів Вищої ради правосуддя, у встановленні відповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності.

За приписами частини двадцятої статті 9-1 Закону №1798-VIII Етична рада для здійснення своїх повноважень:

1) розробляє, затверджує та оприлюднює регламент роботи Етичної ради;

2) розробляє, затверджує та оприлюднює методологію оцінювання відповідності кандидата на зайняття посади члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засоби їх встановлення;

3) розглядає, вивчає та аналізує документи кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя, надіслані до Етичної ради;

4) збирає, перевіряє та аналізує інформацію про кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя, у тому числі конфіденційну інформацію з персональними даними, отриману від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інформацію, отриману від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, необхідну для здійснення повноважень Етичної ради;

5) має право звертатися до кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя, а також спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, їх посадових осіб, будь-яких юридичних осіб щодо надання пояснень, документів чи інформації з метою перевірки кандидатів на посаду члена Вищої ради правосуддя.

Орган або особа, яка отримала запит Етичної ради, зобов`язані протягом десяти календарних днів з дня його отримання надати необхідні пояснення, інформацію та/або відповідні документи (їх копії);

6) формує список кандидатів для проходження співбесіди за результатами розгляду поданих кандидатами документів, результатів спеціальної перевірки і аналізу відповідної інформації з відкритих джерел;

7) проводить співбесіди з відібраними кандидатами;

8) ухвалює та оприлюднює на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя обґрунтований висновок щодо відповідності кожного кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя критеріям професійної етики та доброчесності, складає та оприлюднює список кандидатів, рекомендованих Етичною радою для обрання (призначення) на посаду члена Вищої ради правосуддя;

9) надсилає органу, що обирає (призначає) члена Вищої ради правосуддя, висновок щодо кожного кандидата та список кандидатів, рекомендованих Етичною радою для обрання (призначення) на посаду члена Вищої ради правосуддя. Зазначений список має містити кількість кандидатур, яка щонайменше вдвічі перевищує кількість вакантних посад членів Вищої ради правосуддя;

10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно із статтею 4 Розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 14 липня 2021 року №1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» Етична рада протягом шести місяців з дня затвердження її персонального складу одноразово здійснює оцінювання відповідності членів Вищої ради правосуддя (крім Голови Верховного Суду), обраних (призначених) на посаду члена Вищої ради правосуддя до набрання чинності цим Законом, критеріям професійної етики і доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя.

Аналогічні положення містяться і в Регламенті Етичної ради, затвердженому рішенням Етичної ради від 09 грудня 2021 року №4 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Регламент).

Так, пунктом 1.2. Регламенту передбачено, що Рада:

1) встановлює відповідність кандидатів на посаду члена Вищої ради правосуддя (далі - кандидати) критерію професійної етики та доброчесності;

2) протягом шести місяців з дня затвердження її персонального складу одноразово здійснює оцінювання відповідності членів Вищої ради правосуддя (крім Голови Верховного Суду), обраних (призначених) на посаду члена Вищої ради правосуддя до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - діючі члени ВРП), критерію професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя.

Відповідно до пункту 3.1. Регламенту, встановлення відповідності кандидатів і діючих членів ВРП критерію професійної етики та доброчесності здійснюється відповідно до Конституції України, Законів, цього Регламенту та Методології оцінювання відповідності кандидата на зайняття посади члена Вищої ради правосуддя та членів Вищої ради правосуддя критерію професійної етики та доброчесності (далі - Методологія), затвердженої Радою.

Пунктом 3.2. встановлено, що Рада, зокрема:

1) розглядає, вивчає та аналізує документи кандидата та діючого члена ВРП, надіслані до Ради;

2) збирає, перевіряє та аналізує інформацію про кандидата та діючого члена ВРП, у тому числі конфіденційну інформацію з персональними даними,

отриману від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також інформацію, отриману від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, необхідну для здійснення повноважень Ради;

3) має право звертатися до кандидата та діючого члена ВРП, а також до спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, їх посадових осіб, будь-яких юридичних осіб щодо надання пояснень, документів чи інформації з метою перевірки кандидата та діючого члена ВРП;

6) проводить співбесіди з відібраними кандидатами та з діючими членами ВРП;

8) після проведення співбесіди із діючим членом ВРП:

a) ухвалює обґрунтований висновок щодо відповідності діючого члена ВРП критерію професійної етики та доброчесності і оприлюднює його на офіційному веб-порталі судової влади України;

б) за результатами оцінювання може ухвалити рішення про внесення до відповідного органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Кандидат та діючий член ВРП не відповідає критерію професійної етики та доброчесності, у разі доведення невідповідності або наявності обґрунтованих сумнівів у відповідності (пункт 3.3. Регламенту).

Відповідно до пункту 20 статті 9-1 Закону №1798-VIII рішенням Етичної ради від 09 грудня 2021 року №5 затверджено «Методологію оцінювання відповідності кандидата на зайняття посади члена Вищої ради правосуддя та членів Вищої ради правосуддя критерію професійної етики та доброчесності» (далі - Методологія).

Згідно пункту 1.2. Методології, відповідність критерію професійної етики та доброчесності визначається за поданими кандидатами (діючими членами ВРП) документами, за інформацією, що надійшла або витребувана членами Етичної ради, інформацією з відкритих джерел, а також за результатами проведення співбесіди з кандидатами (діючими членами ВРП).

Пунктом 1.3. Методології встановлено, що показниками критерію професійної етики та доброчесності є незалежність, чесність, неупередженість, непідкупність, сумлінність, дотримання етичних норм та бездоганна поведінка в професійній діяльності та особистому житті, а також відсутність сумнівів щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата (діючого члена ВРП) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата (діючого члена ВРП) його статусу.

Так, пунктом 1.3.2. Методології визначено, що чесність - це наявність високих моральних якостей, правдивість у професійній діяльності та повсякденному житті.

Дотримання етичних норм та демонстрація бездоганної поведінки в професійній діяльності та особистому житті - неухильне дотримання особою професійних етичних та загальновизнаних моральних правил поведінки, як під час здійснення професійної діяльності, так і поза її межами, що формує довіру суспільства до такої особи (пункт 1.3.6 . Методології).

Кандидат (діючий член ВРП) не відповідає показнику дотримання етичних норм, зокрема, у разі наявності обґрунтованих сумнівів, що такий кандидат (діючий член ВРП), перебуваючи на теперішній або будь-якій попередній посаді, діяв відповідно до правил професійної етики та інших етичних норм (пункт 1.3.6.1. Методології).

Етична рада в оскаржуваному рішенні зазначила, що відповідно до Закону №1798-VIII, Регламенту та Методології, провівши оцінювання відповідності діючого члена ВРП ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена ВРП, вивчивши документи, надані ОСОБА_1 на запит Етичної ради, його письмові пояснення, інформацію, отриману з відкритих джерел та від громадських організацій, інформацію, отриману від Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) і Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), провівши співбесіду з ним, встановила наступне.

НАБУ в мережі Інтернет оприлюднений аудіозапис та роздруківка розмови осіб, зокрема від 02 квітня 2019 року, 20 червня 2019 року, 21 червня 2019 року та 16 липня 2019 року. Вказані роздруківки також надані НАБУ до Етичної ради.

Із дослідженого у судовому засідання відеозапису співбесіди із позивачем, Верховним Судом встановлено, що під час проведення співбесіди член ВРП ОСОБА_1 заявив, що йому відомо про наявність записів таких розмов, та підтвердив, що на записах від 02 квітня 2019 року, 16 липня 2019 року зафіксована його розмова з особою, яка на той час обіймала посаду голови Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - ОАСК), а на записі від 21 червня 2019 року зафіксована розмова з працівником секретаріату одного з Комітетів Верховної Ради України.

Також ОСОБА_1 . Етичній раді пояснив, що 02 квітня 2019 року він телефонував голові вказаного вище суду та лише просив його, як очільника суду, проконтролювати, щоб справа, яка перебувала у провадженні суду, за позовом, в якому ставились питання щодо законності обрання ОСОБА_1 членом ВРП від з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ була розглянута в розумні строки. Він вважає, що контроль за дотриманням строків розгляду справ віднесений до повноважень голови суду.

У судовому засідання ОСОБА_1 також підтвердив факт розмови із головою ОАСК з приводу строків розгляду вказаного позову та пояснив, що вважав це формою звернення громадянина до голови суду щодо строків розгляду справи у суді.

Етична рада вважала таку відповідь непереконливою, оскільки, як встановила зі змісту записаної розмови, голова суду повідомляє, що він все контролює, також, він інформує ОСОБА_1 , що у справі поставлене питання про забезпечення позову, однак він запевняє, що цього не буде та що другого травня ОСОБА_1 розпочне працювати і щоб він не хвилювався.

Щодо строків розгляду позову, як про це заявляв ОСОБА_1 , на записі мова не йде.

Проаналізувавши наведені обставини, які підтвердив позивач під час співбесіди, Етична рада дійшла висновку, що справжньою метою розмови ОСОБА_1 з головою ОАСК було вплинути через голову суду на суддю, у провадженні якого перебувала справа, ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову для того, щоб ОСОБА_1 міг приступити до виконання обов`язків члена ВРП. Крім того, відповідно до статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» контроль за дотриманням суддею процесуальних строків розгляду справи не відноситься до компетенції голови суду. Про повноваження голови місцевого суду щойно обраний член ВРП ОСОБА_1 , як фахівець в галузі права з вченим ступенем професора, про що він неодноразово підкреслював під час співбесід, очевидно знав.

Також, ОСОБА_1 під час співбесіди підтвердив, що 16 липня 2019 року мав телефонну розмову з головою ОАСК, який попросив його поговорити з особами, назвавши їх імена, які можуть вплинути на призначення Президентом України члена ВРП за його квотою. Однак він таке прохання не виконав.

Відповідно до роздруківки розмови від 16 липня 2019 року голова ОАСК говорить про «нашого» кандидата в члени ВРП.

Як пояснив ОСОБА_1 під час співбесіди, мова йшла про ОСОБА_2 , якого він знав як відомого науковця, юриста, ректора одного із закладів вищої освіти.

Відповідно до роздруківки розмови від 21 червня 2019 року, факт якої ОСОБА_1 також не заперечував під час співбесіди, працівник секретаріату комітету Верховної Ради України домовляється з ним про зустріч голови ОАСК з ОСОБА_2 та бажанням першого з ним познайомитися. На це прохання ОСОБА_1 повідомляє, що така зустріч може відбутися в готелі «Hilton», про що він особисто повідомить голову суду по телефону.

Зміст наведених розмов на думку членів Етичної ради, свідчить про те, що ОСОБА_1 прямо не відмовляє голові ОАСК на його прохання, є активним учасником таких розмов, сприяє в його контактах з ОСОБА_2 задля лобіювання призначення останнього членом ВРП за квотою Президента України.

У судовому засіданні позивач також підтвердив факт такої розмови, але наголосив, що вислухав голову ОАСК і нічого не вчиняв.

Колегія суддів критично ставиться до листів членів конкурсної комісії з добору кандидатів для здійснення Президентом України призначення членів ВРП ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щодо невчинення на них ніякого тиску з боку ОСОБА_1 , які є наявні в матеріалах справи, оскільки предметом дослідження Етичною радою не були питання тиску на членів такої конкурсної комісії, а відтак, такі листи не є належними та допустимими доказами у цій справі.

Також, під час співбесіди, ОСОБА_1 підтвердив, що він, як член ВРП, розглянув та ухвалив рішення про залишення без розгляду скарг на суддю ОАКС, який фігурує в наведених записах телефонних розмов.

Надавши оцінку вказаним обставинам, Етична рада дійшла висновку, що, зміст оприлюднених НАБУ записів телефонних розмов свідчить про близькі, довірчі стосунки члена ВРП ОСОБА_1 з головою ОАСК, які можна визначити як такі, що виходять за межі професійних відносин між членом ВРП і головою одного з судів, стосовно якого у нього на розгляді перебувала скарга. Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 звертався до нього із проханням позитивного вирішення справи, в якій вирішувалось питання законності обрання його членом ВРП, то він, як член ВРП, повинен був уникнути вирішення будь яких питань, пов`язаних з цим суддею, оскільки в прийнятті рішень він не міг бути неупередженим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 з цього приводу пояснив, що у нього, як доповідача по цій скарзі, підстав для самовідводу не було.

При цьому, позивач також зазначив, що після того, як його було визнано свідком у кримінальному провадженні, фігурантом якого є, зокрема, голова ОАСК, ним подавалися заяви про самовідвід від розгляду відповідних скарг.

З огляду на вказані обставини, Етичною радою встановлено, що після обрання на посаду члена ВРП ОСОБА_1 намагався у спосіб, не передбачений законом, вплинути на розгляд справи щодо оскарження рішення з`їзду представників вищих навчальних закладів і наукових установ, яким ОСОБА_1 призначено на посаду члена ВРП; надавав сприяння у призначенні іншої особи членом ВРП і допомагав іншій особі здійснювати таке саме сприяння; не заявив самовідвід при вирішенні питання про повернення скарг на дії голови ОАСК попри підтверджені особисті стосунки з останнім, за наявності конфлікту інтересів.

Такі дії ОСОБА_1 , на думку Етичної ради, підривають авторитет як до Вищої ради правосуддя, як конституційного органу, так і до судової системи України в цілому.

Крім того, Етична рада зазначила, що у своїх письмових відповідях на запитання Етичної ради ОСОБА_1 повідомляє, що його зустрічі з головою ОАСК відбувалися в робочий час і стосувались, переважно, питань підготовки судової реформи, а також з метою отримання консультацій щодо практики застосування адміністративного законодавства. Однак, наведені роздруківки телефонних розмов спростовують ці твердження та свідчать, на думку Етичної Ради, про його нечесність (п. 1.3.2. Методології).

Стосовно намагання ОСОБА_1 вплинути на розгляд справи щодо оскарження рішення з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів і наукових установ, яким ОСОБА_1 призначено на посаду члена ВРП, Етична рада зазначила, що одним з показників критерію професійної етики та доброчесності члена ВРП є чесність, тобто наявність високих моральних якостей, правдивість у професійній діяльності та повсякденному житті (п. 1.3.2 Методології). Діючи у спосіб, який можна розглядати як намагання здійснити позапроцесуальний вплив на суддю, що розглядав справу, в якій вирішувалось питання законності обрання ОСОБА_1 членом ВРП, останній не дотримався критерію чесності, поставив під сумнів незалежність правосуддя як базового принципу судової влади в демократичній державі, а також поставив свої інтереси щодо якомога швидшого призначення на посаду вище інтересів правосуддя.

Цими діями, на думку Етичної ради, ОСОБА_1 також істотно порушив такий показник як дотримання етичних норм та демонстрація бездоганної поведінки в професійній діяльності (п. 1.3.6. Методології), оскільки намагання у непередбачений законом спосіб (шляхом звернення до голови суду) домогтися позитивного вирішення для себе справи у суді, безумовно, не є проявом бездоганної поведінки у професійній діяльності. Зміст розмови з головою ОАСК прямо вказує на те, що йшлося не про суто «розгляд справи у розумні строки», як стверджує ОСОБА_1 , хоча і це було б порушенням професійної етики. Фрази голови ОАСК щодо того, щоб ОСОБА_1 «не хвилювався» чітко вказує на те, що метою розмови було усунення перешкод для призначення ОСОБА_1 на посаду члена ВРП.

Так само істотним порушенням критерію бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті, на думку Етичної ради, є участь ОСОБА_1 в організації та проведенні зустрічей голови ОАКС і ОСОБА_2 ОСОБА_1 мав розуміти, що, як член ВРП, він не повинен вчиняти дій, які можуть розглядатися як пряма чи опосередкована підтримка певних кандидатів у ВРП, а також не може організовувати, сприяти в організації і брати участь у зустрічах, предметом яких є лобіювання певної особи на посаду члена ВРП. Однак, ОСОБА_1 неодноразово вчиняв такі дії, не заперечував проти прохань сприяти призначенню певної особи на посаду члена ВРП. Етичною радою встановлено, що при цьому ОСОБА_1 жодного разу у визначений законом спосіб, як того вимагала від нього професійна етика, не відреагував на подібні прохання про зустрічі чи прохання про «допомогу». Більш того, ОСОБА_1 сам визнав під час співбесіди, що припинив спілкування з головою ОАСК не у зв`язку з етично сумнівними чи очевидно неприпустимим проханнями з боку останнього, а лише після внесення щодо голови суду відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, тобто, з моменту, коли таке спілкування могло б зашкодити репутації самого ОСОБА_1 . Пояснення ОСОБА_1 , зокрема, під час співбесіди, про те, що він не вбачає в своїх діях порушень професійної етики і доброчесності, оскільки це не вплинуло на призначення Президентом України ОСОБА_2 на посаду члена ВРП, свідчить про те, що ОСОБА_1 не вбачає жодної проблеми з точки зору професійної етики у своєму залученні до подібних дій і додатково свідчить про нерозуміння або зневажання ОСОБА_1 стандартів професійної етики і доброчесності, яких має дотримуватися член ВРП в частині бездоганної поведінки.

Стосовно участі ОСОБА_1 у вирішенні питання про залишення без розгляду скарги щодо голови ОАСК, Етична рада зазначила, що показниками критеріїв професійної етики і доброчесності є також неупередженість, тобто відсутність негативної або позитивної, заздалегідь сформованої суб`єктивної думки, відношення проти кого-, чого-небудь, здатність ухвалювати безсторонні, справедливі, об`єктивні рішення попри наявність симпатій, антипатій, суспільної думки.

Ухвалюючи рішення на стадії попередньої перевірки дисциплінарної скарги щодо голови ОАСК, з якими, як встановлено, ОСОБА_1 пов`язували позапрофесійні стосунки, він не відмовив у розгляді скарги за наявності конфлікту інтересів. Водночас, відповідно до п.3 ч.5 ст.19 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», член ВРП зобов`язаний відмовитися у розгляді питання за наявності конфлікту інтересів або обставин, що виникають сумнів у його неупередженості. З огляду на це Етична рада вважає, що його дії не відповідають показнику, визначеному у п. 1.3.3 Методології - неупередженість.

Відповідно до п. 1.5. Методології Етична рада для перевірки кандидата (діючого члена ВРП) на відповідність критерію професійної етики та доброчесності застосовує зазначені показники таким чином: 1) оцінювання відповідності показникам спирається на інформацію без часових або територіальних обмежень; 2) кандидат не відповідає показнику в разі доведення невідповідності або наявності обґрунтованих сумнівів у відповідності; 3) будь-який висновок чи оцінка національного або міжнародного органу щодо професійної етики та доброчесності кандидата не є наперед визначальними та обов`язковими для Етичної ради.

Оцінивши встановлені обставини, Етична рада дійшла висновку, що наведені вище факти дають підстави вважати доведеним, що ОСОБА_1 не відповідає таким показникам професійної етики і доброчесності як чесність, неупередженість і дотримання етичних норм та демонстрація бездоганної поведінки в професійній діяльності та особистому житті. Ці порушення є істотними.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що за приписами статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд повинен не лише надати оцінку доказам, але й перевірити достовірність доказів.

Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів встановила, що під час проведення співбесіди з ОСОБА_1 . Етичною радою було обговорено інформацію, яка була зібрана Етичною радою із джерел, визначених законом, в тому числі із засобів масової інформації.

Також у ході розгляду справи встановлено, що Етична рада не зверталась до НАБУ із офіційними запитами щодо оприлюдненого аудіозапису, а отримала такий із мережі інтернет.

При цьому, Етичною радою не надано до суду належних та допустимих доказів автентичності аудіозаписів, отриманих ними із мережі інтернет. Однак, колегія суддів при розгляді цієї справи враховує, що позивач під час співбесіди та розгляду справи у суді визнав та надав свої пояснення із приводу вказаних аудіозаписів, підтвердив факти розмов, належних та допустимих доказів на їх спростування до суду не надав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що в спірному рішенні Етичної ради наведені підстави та мотиви його прийняття.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Колегія суддів Верховного Суду, перевіряючи законність спірного рішення Етичної ради, також звертає увагу, що повноваження відповідача стосовно ухвалення цього рішення є дискреційними та належать до її виключної компетенції. При цьому встановлення відповідності кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя визначеним законом критеріям, до яких належать професійна етика та доброчесність, здійснюється членами Етичної ради за внутрішнім переконанням.

З приводу можливості оцінки судами актів та дій органів державної влади під час виконання ними дискреційних повноважень ЄСПЛ у своїх рішеннях зробив правовий висновок, згідно з яким у таких випадках судовий контроль є обмеженим.

Зокрема, ЄСПЛ указав, що за загальним правилом національні суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

У пункті 41 звіту Венеціанської комісії від 25 - 26 березня 2011 року передбачено можливий консенсус щодо обов`язкових елементів (як формальних, так і матеріальних або субстантивних) поняття «верховенство права», зокрема таких, як законність, у тому числі прозорий, підзвітний і демократичний порядок введення законів у дію; правова визначеність; заборона свавілля; доступ до правосуддя у незалежних і неупереджених судах, у тому числі судовий контроль за адміністративними актами; дотримання прав людини; недискримінація та рівність перед законом. Тобто принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи.

У рішенні ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» зазначено, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві, він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинне передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Мета, процедура та правові наслідки оцінювання членів Вищої ради правосуддя чітко визначені та врегульовані законами №1635-IX та №1798-VIII. Положення цих законів, що регулюють спірні правовідносини, є зрозумілими, точними і передбачуваними. Цим законодавством, зокрема, передбачена можливість ухвалення рішення про внесення до відповідного органу, що обрав (призначив) члена Вищої ради правосуддя, мотивованої рекомендації про звільнення члена Вищої ради правосуддя з підстав, визначених пунктами 3-5 частини першої статті 24 Закону №1798-VIII з одночасним відстороненням такого члена від посади до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.

За вказаних обставин колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, шо Етична рада, приймаючи рішення щодо ОСОБА_1 , розглянула інформацію із відкритих джерел, щодо якої позивач не спростував її достовірність та допустимість використання Етичною радою, а навпаки таку інформацію було підтверджено позивачем під час співбесіди та під час розгляду справи у суді, а відтак колегія суддів вважає, що Етична рада, приймаючи оскаржуване рішення від 07 травня 2022 року №6 «Про невідповідність діючого члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Доводи позивача у позовній заяві та його пояснення у судовому засіданні наведеного висновку не спростовують.

Щодо оскаржуваного наказу в.о. Голови Вищої ради правосуддя В.Саліхова від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 », то колегія суддів звертає увагу, що пунктом 4 Розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1635-IX встановлено, що з дня внесення Етичною радою зазначеного рішення член Вищої ради правосуддя, стосовно якого прийнято таке рішення, відсторонюється від посади, а його повноваження зупиняються до ухвалення рішення органом, що обрав (призначив) цього члена Вищої ради правосуддя.

Вказаний наказ прийнято на підставі рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням вимог Закону №1635-IX та рішення Етичної ради від 07 травня 2022 року №6.

Щодо заявленого представником Етичної ради клопотанням про залишення позову без розгляду, то колегія суддів виходить із такого.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача зазначив, що порядок роботи Етичної ради врегульовано Регламентом Етичної ради, з яким позивача було ознайомлено під підпис.

Відповідно до підпункту 2.3.4. пункту 2.3. Розділу ІІ Регламенту Етичної ради, рішення Етичної ради викладаються у письмовій формі та оприлюднюються на веб-порталі судової влади України.

Аналогічні положення містить Закон №1635-IX, абзацом 17 частини 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що рішення Етичної ради за результатами одноразового оцінювання відповідності членів Вищої ради правосуддя (крім Голови Верховного Суду), обраних (призначених) на посаду до набрання чинності цим Законом, критеріям професійної етики та доброчесності оприлюднюються на офіційному веб-порталі судової влади України.

За вказаних обставин, представник Етичної ради вважає, що ні Законом України №1635-IX ні регламентом Етичної ради не передбачено обов`язку надсилання рішень зацікавленим особам.

У свою чергу, рішення Етичної ради було оприлюднено на веб-порталі судової влади 08 травня 2022 року, що підтверджується відповідною довідкою Державного підприємства «Центр судових сервісів» ДСА України, яка наявна в матеріалах справи.

З огляду на викладе, на думку представника Етичної ради, саме з моменту офіційного оприлюднення рішення Етичної ради (08 травня 2022 року) позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно, саме із 08 травня 2022 року розпочався перебіг строку звернення до суду з цим позовом.

Однак, позивач звернувся із цим позовом 23 червня 2022 року, тобто із пропуском місячного строку звернення до суду.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що ні Законом №1635-IX, ні Регламентом Етичної ради, не передбачено терміну оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідного рішення Етичної ради, що унеможливлює відрахунок строку, з якого позивач мав дізнатися про порушення своїх прав. Позивачем, у свою чергу, наведено належні та допустимі докази, коли він дізнався про оскаржуване рішення та порушення своїх прав.

Щодо заявленого ВРП клопотання про залишення позову без розгляду, то в його обґрунтування представник відповідача зазначив, що оскаржуваним наказом Вищої ради правосуддя від 09 травня 2022 року №106-к «Про припинення нарахувань та виплат ОСОБА_1 » припинено нарахування та виплату позивачу винагороди з 7 травня 2022 року та скасовано наказ про відпустку.

При цьому, наказом Вищої ради правосуддя від 14 березня 2022 року №12/0/1-22 «Про запровадження дистанційної роботи членів Вищої ради правосуддя» (копія додається) дозволено із 16 березня 2022 року членам Вищої ради правосуддя працювати дистанційно у продовж робочого часу. Члени ВРП мають перебувати на постійному зв`язку за контактами, вказаними у заявах.

Після прийняття оскаржуваного наказу, 09 травня 2022 року керівник секретаріату Вищої ради правосуддя засобами телефонного зв`язку повідомила позивача про існування наказу.

Крім того, 11 травня 2022 року на сайті Вищої ради правосуддя було опубліковано новину, що Віталій Саліхов приступив до виконання обов`язків Голови Вищої ради правосуддя.

Також у зв`язку з оскаржуваним наказом, позивачу 25 травня 2022 року була виплачена винагорода у сумі менша ніж за аналогічні місяці роботи.

Надавши оцінку вказаним доводам, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про пропуск позивачем строків звернення до суду.

Отже, наведені у заявлених клопотаннях про залишення позову без розгляду доводи відповідачів висновку суду щодо поновлення строку звернення до суду не спростовують та не дають підстав вважати, що позивачем пропущено такий строк.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що клопотання Етичної ради та Вищої ради правосуддя про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Етичної ради, Вищої ради правосуддя задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 38-40, 241-243, 246, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Етичної ради, Вищої ради правосуддя про визнання нечинними і скасування рішення та наказу - відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

І.Я.Олендер

О.О.Шишов

М.М.Яковенко