Справа № 755/10238/22
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2022-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/329/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2022 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., розглянувши адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крештофова Дмитра Олександровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Вивчивши надані матеріали, вважаю за необхідне подану позову заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, відповідно до ст. 169 КАС України, з наступних підстав.

Так, статті 160, 161 КАС України визначають вимоги до форми та змісту позовної заяви.

Зокрема, п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Так, як вбачається з даної позовної заяви, позивач в порушення наведених норм статті, не вказує у позові свій реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію свого паспорту.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В той же час, як вбачається з матеріалів позовної заяви, в даному випадку, позивачем не сплачено судовий збір за подання даного позову до суду, з посиланням на ст. 288 КУпАП.

Так, нормами зазначеної статті встановлено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Однак варто зауважити, що аналіз установленого статтею 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом № 3674-VI .

Прийняття Закону № 3674-VI не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону № 3674-VІ, може регулюватися іншим законодавством (наприклад, частиною другою статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIІI «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі № 3674-VI такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).

Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Отже, особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №543/775/17.

Таким чином, враховуючи вищенаведену позицію Великої Палати Верховного Суду, а також положення закону, вбачається, що в даному випадку, позивач не звільняється від сплати судового збору за подання даної адміністративної позовної заяви, а тому має сплатити судовий збір за пред`явлення вказаного позову.

В той же час, слід зауважити, що статтею 40-1 КУпАП України визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами ч. 7 ст. 283 КпАП України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП України, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

При цьому, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи наведені норми закону, а також те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 грн., за заявлену у адміністративній позовній заяві вимогу немайнового характеру, позивачу необхідно сплатити судовий збір у сумі 496,20 грн.

Зазначений судовий збір необхідно сплатити за наступними реквізитами Дніпровського районного суду м. Києва:

Отримувач коштів ГУК у м.Києві/Дніпров.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0026005

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Крім того, слід звернути увагу позивача, що відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту зазначеної заяви, позивач подав даний позов за адресою свого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його місце реєстрації у встановленому законом порядку, саме за вказаною у позовній заяві адресою, що позбавляє суд можливості відкрити провадження у даній справі та визначити її підсудність за місцем реєстрації позивача, яке територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва, так як місцезнаходження уповноваженого органу, який ухвалив оспорювану постанову перебуває на території Шевченківського району м. Києва.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду докази реєстрації свого місця проживання у Дніпровському районі м. Києва.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що ч. 3 статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналізуючи норму зазначеної статті КУпАП, можна зробити висновок, що відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року по справах №398/1310/17, 300/1006/16-а та 401/3635/16-а, а також від 02.09.2020 року у справі №162/445/16-а.

Як вбачається, відповідачем у зазначеному позові заявник визначає - головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крештофова Дмитра Олександровича, який в даному випадку, не може виступати самостійним відповідачем по справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідальний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно статті 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Водночас, приписами ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Так, вбачається, що у своїй позовній заяві позивач просить витребувати у відповідача оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, однак, при цьому, всупереч вищезазначених положень закону, не надає суду доказів неможливості самостійного отримання вказаної постанови від відповідача та надання її суду.

Крім того, ч. 7 ст. 44 КАС України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів (ч. 9 ст. 44 КАС України).

Як вбачається, дана позовна заява була подана до суду через систему «Електронний суд».

В той же час, в порушення вищенаведених норм закону, позивач не надав суду жодних доказів надсилання копій даної позовної заяви з додатками відповідачу, листом з описом вкладення.

Таким чином, враховуючи, що дана позовна заява була сформована в системі «Електронний суд», після виправлення визначених судом недоліків, позивачу необхідно подати до суду докази надсилання нової редакції даної позовної заяви з додатками до неї відповідачу, листом з описом вкладення.

У відповідності до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, оскільки позивачем не дотримані вищенаведені положення ст. 160, 161 КАС України, позовна заява має бути залишена без руху відповідно з наданням заявникові строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 25, 160, 161, 169 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Крештофова Дмитра Олександровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати семи днів з дня отримання копії ухвали та попередити що у разі невиконання ухвали у визначений термін, позовна заява буде вважатися неподаною.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В. Слободянюк