Справа № 280/7811/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 280/7811/20

адміністративне провадження № К/990/26554/22

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року

у справі №280/7811/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року № 1950к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»;

- поновити ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді начальника відділу кадрової роботи та державної служби, рівнозначній посаді, яку він обіймав станом на день звільнення з органів прокуратури області;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року № 1950к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області.

Поновлено ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області з 01 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2021 року у розмірі 419 878, 28 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року в адміністративній справі №280/7811/20 - змінено, шляхом викладення абзаців 3 та 4 в редакції даної постанови, а саме: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органах прокуратури Запорізької області з 30.09.2020 року.

Стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2020 року по 26 жовтня 2021 року у розмірі 418311.57 грн.»

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року в адміністративній справі №280/7811/20 - залишено без змін.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, Запорізька обласна прокуратура звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року касаційну скаргу повернуто скаржнику.

30 вересня 2022 року касаційна скарга Запорізької обласної прокуратури повторно надійшла до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги Запорізька обласна прокуратура посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій під час ухвалення судових рішень не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №280/3615/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 280/4314/20, від 20 жовтня 2021 року у справі № 280/3705/20, від 21 вересня 2021 року у справі № 200/5038/20-а, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 140/3790/19, від 06 жовтня 2021 року у справі №480/5544/20.

Водночас, Верховний Суд в ухвалі від 15 вересня 2022 року, звертав увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Однак, скаржник, посилаючись на постанови Верховного Суду від 31 травня 2022 року №280/3615/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 280/4314/20, від 20 жовтня 2021 року у справі № 280/3705/20, від 21 вересня 2021 року у справі № 200/5038/20-а, від 24 вересня 2021 року у справі № 160/6596/20, від 24 вересня 2021 року у справі № 140/3790/19, від 06 жовтня 2021 року у справі №480/5544/20, не обґрунтував, що ці постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою. Не зазначено скаржником і норму матеріального права, яку, на думку скаржника, неправильно застосовано судом апеляційної інстанції та висновок суду, який суперечить позиції Верховного Суду у наведених скаржником постановах.

Так, у зазначених вище справах предметом позовних вимог було визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації; визнання протиправним і скасування наказу про звільнення позивача з органів прокуратури та поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Натомість у справі № 280/7811/21 предметом спору є визнання протиправним і скасування наказу про звільнення позивача з органів прокуратури та поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, підставою для прийняття спірного наказу було прийняття чотирнадцятою кадровою комісією рішення від 08 липня 2020 року №2 про неуспішне проходження атестації начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 .

Суди установили, що наведене рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року по справі №280/5045/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року, адміністративний позов позивача було задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №2 від 08 липня 2020 року про неуспішне проходження начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди.

Суди зазначили, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суди дійшли висновку про те, що рішення яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, було визнано протиправним та скасовано в судовому порядку, а тому відповідно спірний наказ відповідача від 29 вересня 2020 року №1950к, який було прийнято на підставі останнього також є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас скаржником не взято до уваги, що наведені ним постанови Верховного Суду, ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання заявника касаційної скарги на те, що оскаржувані судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ), викладеного у цих постановах, є безпідставними.

Касаційна скарга в частині обґрунтувань вказаної підстави зводиться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року у справі №280/7811/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська