Справа № 9901/570/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №9901/570/18

адміністративне провадження № П/9901/570/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Хохуляка В.В., Олендера І.Я., Гончарової І.А., Васильєвої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Національна школа суддів України, Вища рада правосуддя, Державна казначейська служба України, про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Відповідач, ВККС України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Національна школа суддів України, Вища рада правосуддя, Державна казначейська служба України, в якій просила:

- визнати протиправним дії ВККС України вчинені в ході її кваліфікаційного оцінювання, а саме: щодо неналежного оформлення суддівського досьє №02663; щодо задавання їй в ході співбесіди запитань, які не відповідають вимогам чинного законодавства; щодо вказівки під час проведення співбесіди на наявність інформації, отриманої від Руху Чесно, про не доброчесність Позивача; щодо незаконного включення до резолютивної частини рішення ВККС України від 17.04.2018 №367/ко-18 інформації про рекомендування розглянути питання про її звільнення з займаної посади;

- визнати протиправною бездіяльність ВККС України, допущену в ході її кваліфікаційного оцінювання, а саме: щодо не встановлення достовірної інформації про кількість змінених та скасованих її судових рішень, її судове навантаження, про кількість розглянутих нею справ та матеріалів; щодо не зазначення у рішенні ВККС України від 17.04.2018 №367/ко-18 мотивів його ухвалення;

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 17.04.2018 №367/ко-18 (далі - Рішення);

- зобов`язати Відповідача провести її кваліфікаційне оцінювання у відповідності до вимог законодавства України;

- стягнути з ВККС України на її користь моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, немотивованим та ухваленим з порушенням законодавства України, актів ВККС України, принципів верховенства права, правової визначеності та незалежності судової влади.

Позивач вказує про порушення порядку та процедури проведення оцінювання, зокрема співбесіди, під час якої вона не готова була надати правовстановлюючі документи на підтвердження або спростування питань членів колегії ВККС України, оскільки вони не стосувались оцінювання, а в суддівському досьє відсутня була будь-яка негативна інформація. Надані нею пояснення не сприймались членами колегії, дії та рішення свідчили про упереджене ставлення до Позивача

Позивач вважає колегію ВККС України, яка проводила співбесіду упередженою, а її дії та рішення як такі, що порушують етичні принципи. Зазначає, що Відповідачем не було встановлено будь-яких фактів невідповідності судді вимогам доброчесності, при цьому виставлені за результатами кваліфікаційного оцінювання бали не дають змоги встановити за яким конкретно критерієм Позивач не відповідає займаній посаді та якими мотивами керувався Відповідач під час прийняття Рішення.

Також Позивач посилається на те, що у Висновку про підсумки тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей кандидата (Позивача), який є додатком до Суддівського досьє, відсутня інформація щодо показників: здатність відстоювати власні переконання; розуміння і дотримання правил та норм; лояльність, що є порушенням пункту 3 Глави 4 Розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.

Позивач вважає, що оскаржуване нею рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення є невмотивованим та повинно бути скасовано.

Позивач зазначає, що внаслідок прийняття незаконного рішення вона перебуває у стані постійного стресу, яке характеризується постійним почуттям пригніченості, незадоволеності своїм життєвим становищем, хронічною втомою та апатією. Крім того, Позивач доводить, що неправомірним Рішенням ВККС України було завдано шкоди діловій репутації. Внаслідок прийняття ВККС України неправомірного Рішення Позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в один мільйон гривень.

Окремо Позивач в позові зауважує про недотримання порядку ведення ВККС її суддівського досьє, яке оформлене з порушенням положень Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не у відповідності до Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16 (далі - Положення), Порядку формування і ведення суддівського досьє, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15.11.2016 №150/зп-16, Порядку проведення іспиту та методики встановлення результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04.11.2016 №144/зп-16, Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 13.10.2016 №81/зп-16 (далі - Регламент) та правил організації діловодства та архівного зберігання, що безпосередньо вплинуло на кількість балів, виставлених їй за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Верховного Суду від 21.05.2018 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі, а з 08.11.2018 Судом вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

В матеріалах справи є відзив Відповідача на позов, який надійшов до Верховного Суду 18.06.2018, в якому він просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Серед зазначення обставин та процедури проведення з позивачем співбесіди, Відповідачем вказується, що Позивачу було забезпечено доступ для перегляду його досьє в повному обсязі, але вона не скористалась наданим правом внесення змін чи уточнень до інформації, яка міститься у суддівському досьє. Тому, твердження Позивача про неналежне ведення ВККС суддівського досьє є необґрунтованими, а оцінюючи її за критеріями професійної етики та доброчесності, Комісія враховувала, що громадянським суспільством та законодавством презюмується наявність у суддів не лише найвищої кваліфікації, але й відповідного рівня моральних якостей та чеснот, що обумовлені їх соціально функцією. При цьому, в оскаржуваному рішенні міститься інформація про кількість балів, які Позивач отримала по кожному з визначених законом критеріїв: за критерієм компетентності - 337,875 балів, за критерієм професійної етики - 145 балів, за критерієм доброчесності - 146 балів. Процедура оцінювання по відношенню до судді проведена у відповідності до вимог Закону та визначених відповідно до нього регламентних процедур, що дає підстави для висновку про відсутність порушених її прав та інтересів. Законом чітко визначені підстави за яких таке рішення може бути скасовано, які Позивачем в позові не зазначені.

Від Вищої ради правосуддя 29.11.2018 до Верховного Суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що 31.05.2018 на адресу Вищої ради правосуддя надійшло подання з рекомендацією ВККС України про звільнення з посад суддів, у тому числі судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , водночас частиною восьмою статті 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що рішення ВККС України щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією, і наразі рекомендація перебуває на розгляді члена Вищої ради правосуддя та будь-яких рішень по судді ОСОБА_1 . Вища рада правосуддя не приймала.

Позивачем 25.03.2019 подано до Верховного Суду заяву про зміну підстав позову, в якій зазначено про зміну підстав позову шляхом доповнення зазначених у позовній заяві підстав новими. Позивач доводить, що підсистема САРП ВККС «Іспит» не забезпечує та не гарантує дотримання принципу випадковості та неможливості втручання третіх осіб у генерування (обрання) тестових запитань та модельних справ для учасників кваліфікаційного оцінювання, в тому числі й для Позивача. Також Позивач зазначає, що модельні справи, які були надані учасникам кваліфікаційного оцінювання відповідності судді займаній посаді, в тому числі ОСОБА_1 , були різного рівня складності, що на думку Позивача підтверджує незаконність та необ`єктивність проведення іспиту в частині виконання практичного завдання. Окрім зазначеного Позивач вважає, що для оцінювання результатів виконаного учасниками іспиту практичного завдання використовувалися не передбачені чинним законодавством, незатверджені та неопубліковані методики (формуляри), що є порушенням принципу прозорості та об`єктивності під час виставлення членами ВККС України балів за виконання практичного завдання.

Заслухавши доповідь головуючої судді, дослідивши матеріали справи, Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , громадянка України, Указом Президента України від 03.02.2010 №99/2010 призначена на посаду судді Печерського районного суду м. Києва строком на п`ять років.

Рішенням ВККС України від 20.10.2017 №106/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед них - суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Рішенням ВККС України від 17.04.2018 №367/ко-18 визначено, що суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 628,875 балів, визнано суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді, рекомендовано Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення судді з посади.

Мотивами вказаного рішення стало те, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 набрала 628,875 балів, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. Вказаний показник включає: за критерієм компетентності - 337,875 балів, за критерієм професійної етики - 145 балів, за критерієм доброчесності - 146 балів.

Вища рада правосуддя, розглянувши подання ВККС України з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Печерського районного суду м. Києва, рішенням від 02.02.2021 №193/0/15-21 вирішила відмовити у його задоволенні на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

В рішенні Вищої ради правосуддя, зазначено, що виражена в балах оцінка судді ОСОБА_1 за критеріями професійної етики та доброчесності, не містить фактичних обставин та мотивів їх оцінки, тобто не є вмотивованою та не відображає повною мірою рівень цих характеристик судді ОСОБА_1 та не дає змоги встановити дійсні мотиви, з яких виходила Комісія під час ухвалення такого рішення. У рішенні вказані бали, якими оцінено суддю ОСОБА_1 за кожним із критеріїв, однак відсутні будь-які доводи та аргументи Комісії з посиланням на конкретні обставини, за яких суддя не відповідає цим критеріям та, як наслідок, не відповідає займаній посаді. Замість зазначення мотивів ухвалення рішення вказано лише, що суддю ОСОБА_1 оцінено на підставі результатів іспиту, результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у досьє, та результатів співбесіди.

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС України.

Згідно зі статтею 83 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС України з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є, зокрема, рішення ВККС України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС України.

На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03.11.2016 затвердила Положення, а рішенням від 04.11.2016 №144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом №1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.

Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

Частинами другою, четвертою статті 84 Закону №1402-VІІІ передбачено, що за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

У частинах першій, другій статті 85 Закону №1402-VІІІ встановлено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС України. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС України. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС України зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону №1402-VІІІ ВККС України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За приписами частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII рішення ВККС України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону №1402-VIII рішення ВККС України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення ВККС України щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

З огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону №1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС України, що містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження в цій справі необхідно закрити з таких підстав.

У цій справі предметом спору є Рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивача з посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді.

Враховуючи положення частини восьмої статті 101 Закону №1402-VIII, то Рішення, яке містить рекомендацію ВККС України, може бути оскарженим після того, як його буде реалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС України до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення ВККС України щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.

З викладеного також висновується, що Рішення ВККС України про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього Рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя за результатами такої рекомендації.

У контексті подібних (схожих) фактичних передумов такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду раніше у справах №9901/637/18, №9901/831/18, зазначивши, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідність судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції Вищої ради правосуддя.

Тобто, вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання ВККС України про звільнення судді. За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

Водночас за нормами Закону №1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.

При цьому рішення ВККС України про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС України про звільнення судді Вища рада правосуддя може і не погодитися з висновком ВККС України.

З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС України) і застосування наслідків (рішенням Вищої ради правосуддя) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС України про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.

Звільнення судді з посади є конституційною функцією Вищої ради правосуддя. У межах «кваліфікаційного» провадження Вища рада правосуддя має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС України. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, Вища рада правосуддя має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб Вища рада правосуддя забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

Вища рада правосуддя ухвалила рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

Тобто, у цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС України про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втратило юридичне значення в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Узагальнюючи наведене, можемо констатувати, що Рішення ВККС України з рекомендацією Вищої рада правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють розгляд справи по суті спору та є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Стосовно вимог Позивача про стягнення з ВККС України на її користь моральної шкоди у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень Верховний Суд зазначає про таке.

Частиною третьою статті 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За правилами частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ураховуючи те, що вимога про відшкодування моральної шкоди хоча й була заявлена в одному провадженні з вимогами вирішити публічно-правовий спір, але провадження у справі в частині вимог про вирішення публічно-правового спору підлягає закриттю, відповідно і спір про відшкодування моральної шкоди підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, Суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, частиною першою статті 239, статтями 243, 245, 266 КАС України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №9901/570/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Національна школа суддів України, Вища рада правосуддя, Державна казначейська служба України, про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду цивільної юрисдикції.

Ухвала Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду