Справа № 520/4490/22
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків

21 жовтня 2022 року справа №520/4490/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням осіб (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 - 2020 роки, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 20.06.2020;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015-2020 роки, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 20.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з 07.08.2015 20.07.2020 проходив військову службу у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Наказом начальника військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 20.06.2020 №129 позивача виключено зі списків особового складу. Позивачу 13.07.2015 було видано посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 . Вказує, що у зв`язку з позицією Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» щодо трактування положень Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та з настанням особливого періоду він не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу також не виплачувалась. З метою отримання належної грошової компенсації за дні невикористаної відпустки, передбаченою пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» за 2015- 2020 роки, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, але відповіді ним не отримано.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням осіб.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач засобами поштового зв`язку на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» просить відмовити у задоволенні позову, посилаюсь на відсутність право

Відповідач засобами поштового зв`язку на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому Інститут просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено вичерпний перелік відпусток, які надаються відповідній категорії військовослужбовцям. Вказує, що на даний час законодавством не врегульовано питання надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій курсантам ВВНЗ та ВНП ЗВО. У зв`язку з тим, що позивач проходив навчання у вказаному вищому військовому навчальному закладі та був курсантом інституту відсутні підстави для виплати спірної компенсації, оскільки чинним законодавством не передбачено надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій курсантам.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Згідно з витягом з наказу начальника гвардійського ордена Червоної Зірки факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) від 07.08.2015 №162, пункту 6 згідно із сумісним наказом Міністра оборони України та Міністра освіти і науки України від 22.05.2015 №228ДСК/4-дск «Про організацію прийому в 2015 році слухачів, курсантів та студентів на навчання до вищих навчальних закладів для підготовки військових фахівців з вищою освітою зазначені військовослужбовці строкової військової служби та військової служби за контрактом, згідно наказу начальника факультету від 31.07.2015 №354, зараховані на навчання на перший курс гвардійського факультету військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут. З 07.08.2015 зарахувати їх в списки особового складу факультету та на всі види забезпечення: зараховано на продовольче забезпечення зі сніданку 07.08.2015: старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 . Вислуга років у Збройних Силах України станом на 07.08.2015 становить: 03 роки 06 місяці 10 днів.

У період навчання позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13.07.2015, відповідно до якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) від 20.06.2020 №129, пункту 45. Випускнику інституту ОСОБА_1 , наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 20.06.2020 №270 присвоєне первинне військове звання офіцерського складу лейтенант, призначено на посаду заступника командира роти морської піхоти з озброєнням 1 окремого батальйону морської піхоти НОМЕР_2 окремої бригади морської піхоти Командування Морської піхоти Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зазначено вважати таким, що закінчив ВВНЗ. Надати щорічну основну відпустку строком на 30 діб з 20 червня по 20 липня 2020 року (без урахування святкового дня 28.06.2020) з подальшим виключенням зі списків особового складу інституту. Після закінчення відпустки направити для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 . Термін прибуття 21.07.2020. З 20.07.2020 виключити із списків особового складу інституту, зняти з усіх видів забезпечення.

Таким чином, позивач у період з 07.08.2015 20.07.2020 проходив навчання у вищому навчальному закладі у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 22.01.2022 про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Проте, відповіді на вказану заяву матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати під час його звільнення компенсації за невикористану у 2015-2020 роках додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 45 Конституції України закріплено положення, згідно якого кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі по тексту - Закон України №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років , із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Із змісту статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до статтей 5, 6, пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових» дій надається пільга у виді використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Приписами пункту180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зокрема, згідно частини восьмої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Положеннями абз.2 та 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби уразі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки , у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Із змісту пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкування близькій особі, у зв`язку із скорочення штатів та проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажання надається відпустка із наступним виключенням із списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням із списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційна часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки в тому числі за минулі роки.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приписами частини сімнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Положеннями частини вісімнадцятої статті10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Суд вважає зазначити, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII та Законі України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII.

Зокрема, приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» встановлено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, в особливий період з моменту оголошення рішення про мобілізацію припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски, однак припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку набуто за період проходження військової служби, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено.

При цьому, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, проте обмеження щодо способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вказаними нормами закону.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Вказане позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 від 16.05.2019, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

У той же час позивачем заявлено позовні вимоги про компенсацію невикористаних днів додаткової відпустки за період його навчання у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

З цього приводу суд зазначає, що зі змісту частини шостої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вбачається, що курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, щороку надаються канікулярні відпустки: зимова - тривалістю до 14 календарних днів та літня - 30 календарних днів. Тривалість таких відпусток не залежить від вислуги років.

У разі наявності навчальної заборгованості у курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, канікулярна відпустка надається їм після ліквідації заборгованості в межах строків, установлених графіком навчального процесу. При цьому тривалість літньої відпустки не може бути меншою ніж 15 календарних днів.

Курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, крім канікулярних відпусток, зазначених в абзаці першому цього пункту, можуть надаватися додаткові відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або за сімейними обставинами в порядку, передбаченому пунктами 9-11 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 07.08.2015 по 20.06.2020 позивач був курсантом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

Статус курсанта обумовлює право позивача на визначені частиною шостою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відпустки - канікулярні та додаткові для лікування або за сімейними обставинами, проте не на додаткову відпустку учаснику бойових дій. У свою чергу, таке право на додаткову відпустку може бути реалізовано учасником бойових дій шляхом звернення до місця, де військовослужбовець безпосередньо проходив військову службу.

За таких обставин, позивач помилкового вважає про наявність правових підстав для виплати йому відповідачем спірної компенсації.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (вулиця Полтавський шлях, 192, місто Харків, Харківська область, 61098, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.10.2022

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА