Справа № 380/11365/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.08.2022 року з інформаційної системи «Дія» йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження №68475067. Вказує, що 16.08.2022 року звернувся з заявою до Франківського ВДВС у м.Львові про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження за результатами яких дізнався про існування вимоги №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 року. Оскаржувану вимогу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ФОП, який отримав свідоцтво про державну реєстрацію як суб`єкт підприємницької діяльності до 2004 року але не надав реєстраційну картку для внесення відомостей до ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб (що зумовлено зміною законодавства), не повинен платити єдиний соціальний внесок. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №260/81/19.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що позивач з 1998 року, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області (Франківський район м.Львова) як фізична особа підприємець. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), яка є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. Оскільки, згідно інтегрованих карток платника, заборгованість позивача із сплати єдиного соціального внеску станом на 08.02.2021 року становить 37 788,74 грн. (сума недоїмки за 2017 рік 8 448,00 грн., 2018 рік 9 828,72 грн., 2019 рік 11 016,72 грн., 2020 рік 5 411,73 грн.), відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), яку надіслано платнику у встановленому законом порядку, просить в задоволенні позовної заяви відмовити.

Ухвалою суду від 24.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи внесено до Державного реєстру і фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів 27.03.1998 року за номером запису 1754, дата реєстрації 08.04.1998 року.

У листі (відповіді) №2902-вих-45309 від 08.07.2022 Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради на заяву позивача, зазначено в тому числі, що відповідно до відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 , включений до відомостей з відміткою про те, що свідоцтво вважається недійсним (номер реєстраційної дії 0062483 від 08.01.2014), відомості про припинення підприємницької діяльності в ЄДР і в Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради відсутні.

Згідно інтегрованої картки платника податків, сума заборгованості позивача зі сплати ЄСВ виникла за період з 2017 рік по 2020 рік.

Відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який наявний в матеріалах справи, у період з січня 2017 року по грудень 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Сканія Україна» за позивача сплачувались страхові внески.

Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів прийнято вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 року, відповідно до якої загальна сума боргу позивача як платника єдиного внеску станом на 08.02.2021 року становить 37 788 грн. 74 коп.

02.02.2022 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Костів О.І. відкрито виконавче провадження №68475067 про стягнення з позивача заборгованості у розмірі 37788,74 грн. на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 та, з яким ознайомився позивач 16.08.2022 року, підтвердженням чого є його заява яка знаходиться в матеріалах справи.

Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Змістом спірних правовідносин є вимога Головного управління ДПС у Львівській області №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 року про сплату боргу (недоїмки).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як передбачено в абзаці першому п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно із абзацом третім п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Абзацом другим цієї ж норми встановлено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності, у відповідності до п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI, не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску.

Таким чином, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

01.07.2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у подальшому змінено назву на Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі Закон № 755).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону (в редакції від 15.05.2003) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №755 Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Суд зазначає, що спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 2017 по 2020 роки відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач набув статус суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 1 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що позивач звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про неї до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.

Разом з тим, у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 01.07.2020 по справі №260/81/19 дійшов висновку, що «статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, підтвердженого у визначенні державою цього права за новими умовами нормативно-правового регулювання після 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, остання особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.».

Верховний Суд у вказаній постанові, також дійшов висновку, що «офіційно підтверджено в ОСОБА_1 статус ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення юридичної діяльності та отримання відповідних доходів, за доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.».

З листа №2902-вих-45309 від 08.07.2022 Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради (в матеріалах справи) вбачається, зокрема, що позивач відповідно до відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань включений до відомостей з відміткою про те, що свідоцтво вважається недійсним (номер реєстраційної дії 0062483 від 08.01.2014).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).

Крім того, судом береться до уваги також правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, відповідно до якого «особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.».

Так, як уже згадувалось, відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період з січня 2017 року по грудень 2020 року внески за позивача сплачувались Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Сканія Україна» (код страхувальника 30107866), у зв`язку із перебуванням останнього у трудових відносинах.

З копії трудової книжки НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи вбачається, що позивач 01.06.2015 року прийнятий до Львівської філії ТОВ «Сканія Україна» на посаду техніка.

Враховуючи те, що позивач не має ознак суб`єкта господарювання, у зв`язку з не проходженням реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, та те, що внески за позивача сплачувались Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Сканія Україна», суд вважає, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав прийняв спірну вимогу.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірна вимога не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-4643-51 У від 08.02.2021 року, прийняту Головним управлінням ДПС України у Львівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (адреса: м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Я.Мартинюк