Справа № 200/14333/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року справа №200/14333/19-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. у справі №200/14333/19-а (головуючий І інстанції Зеленов А.С., повне судове рішення складено 09.02.2022 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк Український фінансовий світ за договором банківського вкладу (депозиту) Планер №424830 від 27 червня 2014 року. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 188922,66 грн за вкладом, які було внесено за договором банківського вкладу №42483 від 27 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк Український фінансовий світ (т.1, а.с. 100-103).

Вказане рішення набрало законної сили 19 серпня 2020 року відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення.

15 вересня 2020 року судом видано виконавчий лист.

5 квітня 2021 року на адресу місцевого суду надійшла заява представника позивача - адвоката Ягічева Сергія Олексійовича про заміну сторони виконавчого провадження по справі №200/14333/19-а (т.2, а.с. 77-79).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року замінено у виконавчому провадженні ВП№63550523, яке здійснює Шевченківський РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/14333/19-а від 16.04.2020 стягувача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) (т. 2 а.с. 153-154).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №200/14333/19-а скасовано. Прийнято нову постанову. У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Ягічева Сергія Олексійовича про заміну сторони виконавчого провадження в справі №200/14333/19-а за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів відмовлено (т.2, а.с.211-213).

19 січня 2021 року до суду надійшла заява представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Ягічева Сергія Олексійовича про заміну сторони виконавчого провадження по справі №200/14333/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, до якої додані докази її надіслання всім учасникам справи та виконавчого провадження (т.3, а.с. 120-136).

В обґрунтування заяви про заміну сторони виконавчого провадження зазначено, що 11 листопада 2020 року Шевченківським РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження 63550523 з примусового виконання рішення. 17 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) відповідно до якого право вимоги засновано на рішенні Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/14333/19-а від 16.04.2020 року та Договорі №42472 банківського вкладу (депозиту) ПЛАНЕР від 27 червня 2014 року укладеному між Первісним кредитором і Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Український фінансовий світ, одночасно з підписанням договору перейшло до нового кредитора. 23 грудня 2020 року повідомлення про відступлення права вимоги було направлено на адресу боржника цінним листом з описом вкладення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року заяву представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Ягічева Сергія Олексійовича про заміну сторони виконавчого провадження по справі №200/14333/19-а за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів задоволено. Замінено у виконавчому провадженні ВП№63550523, яке здійснює Шевченківський РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/14333/19-а від 16.04.2020 стягувача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) (т.3, а.с. 170-172).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_3 не може набути право на відшкодування вкладу у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» за Договором про відступлення права вимоги (цесії) від 17.12.2020 року, оскільки вона не набула статусу вкладника ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» і не підпадає під гарантії ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI. Також зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є боржником за договором №42483 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 27.06.2014 року, укладеним з ОСОБА_1 , оскільки договір укладався із ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» та вклад залучався до банківської установи. При цьому, Фонд не виконує обов`язок банку із повернення вкладу, а виконує функцію Держави із відшкодування вкладів, що були втрачені внаслідок неплатоспроможності банку. Отже, ОСОБА_1 не міг відступити ОСОБА_3 право вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №42483 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» від 27.06.2014 року, оскільки Фонд не є боржником у цих правовідносинах. Вважає, що спірний договір про відступлення права вимоги (цесії) від 17.12.2020 року укладений з порушенням чинного законодавства, а тому є недійсним. Крім того, Фондом подано позов до суду про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 17.12.2020 року.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта цієї статті).

Згідно статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 15 цього Закону встановлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що спірні правовідносини не допускають правонаступництво з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Отже, Закон № 4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу (рахунку) за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто, однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на дату прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частиною першою статті 2 Закону № 4452-VI передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з положеннями частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вкладні (депозитні) рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №815/2490/15, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/2471/16, від 23 квітня 2019 року у справі № 826/12815/15, від 05 березня 2019 року у справі №826/19563/15, від 20 березня 2019 року у справі № 826/21126/15.

Відповідно до частини 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Так, у статті 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу.

Відтак, на підставі договору про відступлення права вимоги, заявник не набуває статусу вкладника в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 01 березня 2021 року по справі №819/359/16.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права. Відступлення права вимоги (цесії) стягувача, заснованого на рішенні суду шляхом укладення цивільно-правової угоди, чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. у справі № 200/14333/19-а - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 р. у справі № 200/14333/19-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні заяви представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Ягічева Сергія Олексійовича про заміну сторони виконавчого провадження по справі №200/14333/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів - відмовити.

Повний текст постанови складений 20 жовтня 2022 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко