Справа № 300/1828/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/1828/22 пров. № А/857/10978/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Шумей М.В в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на державній службі у Івано-Франківській митниці на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.02.2022 по дату поновлення на роботі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Івано-Франківська митниця подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підставі наказу №36-о від 30.06.2021 ОСОБА_1 з 01.07.2021 було призначено на посаду державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці з укладанням контракту про проходження державної служби та встановлено строк випробування на зазначеній посаді 6 місяців. При цьому, 19.07.2021 позивачем надано (підписано) згоду посадової особи Державної митної служби України про можливість проведення контрольних заходів. При опрацюванні документів заповненими працівниками Івано-Франківської митниці виявлено факт невідповідності твердження в анкеті ОСОБА_1 щодо правдивості дотримання принципів, передбачених частиною першою статті 4 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, вимог Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014, Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби №158 від 05.08.2016 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби №72-21 від 28.04.2021), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2016 за №1203/29333, Правил етичної поведінки в Державній митній службі України, затверджених наказом Держмитслужби №577 від 15.12.2020. Вказує, що позивач наданням неправдивої інформації в анкеті намагався приховати відомості про те, що Долинським районним судом Івано-Франківської області розглядалася справа №343/1597/18 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.127-7 КУпАП.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Враховуючи положення ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на підставі наказу №36-о від 30.06.2021 ОСОБА_1 з 01.07.2021 призначено на посаду державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці Державної митної служби України в порядку переведення з Галицької митниці Держмитслужби з укладанням контракту про проходження державної служби та встановлено строк випробування на зазначеній посаді 6 місяців.

01.07.2021 Івано-Франківська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, в особі в.о. начальника митниці Кримського А.О., з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, уклали Контракт №24/36-о про проходження державної служби на посаді державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці, за змістом п. 25 якого строк його дії з 01.07.2021 по 30.06.2024. Додатком до Контракту є Графік виконання завдань №24/36-о від 01.07.2021 та визначені завдання на випробувальний термін.

14.07.2021 в.о. Голови Державної митної служби України С. Звягінцевим прийнято наказ №530 «Про здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби», яким утворено Комісію з контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, а також затверджено Порядок здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби.

На підставі наведеного, Івано-Франківською митницею створено Комісію з контролю за дотриманням посадовими особами Івано-Франківської митниці законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби та затверджено її склад.

19.07.2021 позивачем надано (підписано) Згоду посадової особи Державної митної служби України про можливість проведення контрольних заходів, а також заповнено Анкету доброчесності посадової особи Державної митної служби України (далі - Анкета). Графа 8 Розділу І вказаної Анкети містить запитання: «Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення», на яке позивач надав негативну відповідь.

Надалі в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарський П.З. звернувся до начальника Івано-Франківської митниці з доповідною запискою №7.21-19/2 від 05.08.2021, в якій запропонував здійснити стосовно позивача контрольні заходи.

На підставі наведеного, в.о. головного державного інспектора з питань внутрішньої безпеки Токарським П.З. розпочато контрольні заходи щодо перевірки фактів, викладених в Анкеті ОСОБА_1 , а саме тверджень щодо дотримання вказаних вище норм законодавства України та направлено запит з пропозицією надати пояснення та всі наявні документи щодо обставин, які відображаються в мережі Інтернет, а саме на офіційному сайті «Судова влада» та «OpenDataUA». На вказаних ресурсах було виявлено справу №343/1597/18, яка розглядалась Долинським районним судом Івано-Франківської області щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Так, постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, однак провадження по справі щодо нього було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказане рішення набрало законної сили 21.01.2019.

У зв`язку з цим, 05.08.2021 ОСОБА_2 складено Довідку за результатами контрольних заходів стосовно позивача.

У подальшому, ОСОБА_1 надав письмові пояснення від 06.08.2021, в яких, зокрема, повідомив, що провадження у справі №343/1597/18 закрите за терміном строку накладення адміністративного стягнення, відповідно адміністративна відповідальність не наступила.

16.09.2021 в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарський П.З. звернувся до начальника митниці з доповідною запискою №7.21-25/6 за результатами розгляду матеріалів контрольних заходів стосовно ОСОБА_1 , в якій вказав на порушення ОСОБА_1 умов п.4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби за №24/36-0 від 01.07.2021 та вимог наказу Держмитслужби за №530 від 14.07.2021 та рекомендував:

1) Згідно п. 13.4.1. Розділу І Порядку здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби, затвердженого наказом Державної митної служби України за №530 від 14.07.2021 (далі - Порядок №530), підтвердити недотримання принципу доброчесності державним інспектором митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці ОСОБА_1 .

2) Відповідно до п. 13.4.2. Розділу І Порядку №530 вжити управлінських заходів кадрового характеру: доручити управлінню по роботі з персоналом Івано-Франківської митниці на підставі результатів проведених контрольних заходів підготувати проект наказу та звільнити ОСОБА_1 із займаної посади державного інспектора митного поста «Долина» Івано-Франківської митниці на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

У зв`язку з невиконання п.21 умов Контракту про проходження державної служби №24/36-о від 01.07.2021 та п.11 Завдань на випробувальний термін ОСОБА_1 та встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до п.2 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», а також на підставі доповідної записки №7.21-25/6 від 16.09.2021, видано наказ №270-о від 24.11.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

01.02.2022 ОСОБА_1 ознайомлено з наказом №270-о від 24.11.2021 про звільнення та проведено розрахунки з ним на підставі наказу №26-о.

Вважаючи оспорюваний наказ про звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спростував доводи позивача та не надав суду належних письмових доказів на підтвердження правомірності звільнення ОСОБА_1 та, як наслідок, суд дійшов висновку про те, що наказ Івано-Франківської митниці Державної митної служби України №270-о від 24.11.2021 про звільнення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та третьої статті 569 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон №889-VІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 35 Закону №889-VІІІ встановлено, що в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку (ч.1).

Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців (частина третя).

У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади державної служби. У такому разі застосовується відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади державної служби. Якщо конкурсною комісією такого кандидата не визначено, проводиться повторний конкурс (частина четверта).

Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді (частина шоста).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Статтею 26 КЗпП України, передбачено, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

У період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

Випробувальний строк власне і надається для того, щоб особа проявила себе на новопризначеній посаді в усіх аспектах як кваліфікований і відповідальний працівник. Те, наскільки добре державний службовець справляється зі своїми обов`язками, оцінює насамперед суб`єкт призначення. Водночас, для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.03.2020 по справі №809/1157/17, від 22.04.2020 по справі №2140/1369/18, від 16.10.2020 по справі № 489/548/17.

В даному випадку, 30.06.2021 наказом №36-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивач призначений на посаду державного інспектора митного поста «Долина» з укладенням контракту про проходження державної служби з 01.07.2021 та встановленням випробування строком на шість місяців, до завершення якого він мав би зарекомендувати себе як кваліфікований працівник, а відповідач водночас мав нагоду пересвідчитися у його відповідності займаній посаді.

При цьому, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова від 08.10.2020 по справі №817/3203/15, від 27.05.2020 по справі №817/44/17).

З матеріалів справи видно, що підставою для прийняття оспорюваного наказу слугували Доповідна записка, Контракт та Завдання.

Зі змісту Доповідної записки слідує, що позивач не зазначив у п.8 Анкети обставин щодо притягнення його протягом останніх трьох років до будь-якої відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної). При цьому, ОСОБА_2 покликається не на факт притягнення позивача до будь-якої відповідальності (що було б більш логічно), а на сам факт не зазначення позивачем у Анкеті про притягнення його до відповідальності.

Судом встановлено, що постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2018 по справі №343/1597/18, залишеної без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21.01.2019, ОСОБА_1 визнано винниму вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.127-7 КУпАП, однак провадження по справі щодо позивача було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

З огляду на вказане, суд першої вірно зазначив, що хоча позивача і було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, однак до жодної відповідальності його не притягнуто.

При цьому, колегія суддів враховує, що такі ж пояснення 06.08.2021 позивач надав відповідачу, якими повідомив, що провадження по справі №343/1597/18 закрите за терміном строку накладення адміністративного стягнення, відповідно адміністративна відповідальність стосовно нього не наступила.

Крім того, як вірно врахував суд першої інстанції у графі 8 Розділу І Анкети доброчесності посадової особи міститься запитання : «Чи притягувалися Ви до будь-якого виду відповідальності (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної) протягом останніх трьох років? Якщо так, то зазначте відомості про підстави притягнення до відповідальності, дату і зміст рішення та вид накладеного стягнення». В даному випадку враховуючи вищенаведене на зазначене питання позивач надав негативну відповідь, що відповідає обставинам справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про помилковість доводів в.о. головного державного інспектора спеціаліста з питань внутрішньої безпеки Токарського П.З. про порушення умов п. 4.2 Загальних положень Контракту про проходження державної служби за №24/36-0 від 01.07.2021.

Колегія суддів також враховує результати виконаних завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2021 рік, підписаним в.о. начальника митного поста «Долина» Вадимом Жеребом 26.10.2021, відповідні завдання були виконані ОСОБА_1 з позитивною оцінкою та її обґрунтуванням: «Завдання виконані вчасно та якісно, результати яких повною .мірою можна використовувати у роботі. Робота проводилась ефективно, з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку та етичної поведінки».

Верховний Суд у постанові від 04.02.2021 по справі №826/13700/18 зазначив, що у період випробувального строку суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатність виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

Як зазначено вище, висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Відтак оцінку тому, наскільки добре державний службовець виконує свої обов`язки здійснює, насамперед, суб`єкт призначення. Водночас для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення.

Отже, суб`єкт призначення, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми. Водночас завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності звільнення позивача з посади, в розрізі обставин, що викладені вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість висновку суб`єкта призначення про невідповідність позивача займаній посаді.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», згідно якого підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення дисциплінарного проступку, оскільки, як уже зазначено вище, позивача звільнено (як уже встановлено - протиправно) на підставі іншої норми, а саме п.2 ч.1 ст.87 цього Закону.

Крім цього, судом першої інстанції підставно задоволено похідні позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.02.2022 по 21.06.2022 та вірно розраховано його розмір.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 апелянт не сплатив судовий збір, що помилково було залишено поза увагою при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження.

Пунктом першим частини п`ятої статті 296 КАС передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01.01.2022 становить 2481 грн.

Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, необхідним є стягнення зі скаржника на користь Державного бюджету несплаченого судового збору у розмірі 1488,60 грн.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року по справі №300/1828/22 - без змін.

Стягнути з Івано-Франківської митниці (76005, вул.Чорновола, 159, м.Івано-Франківськ, ) несплачений судовий збір в розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок на наступні реквізити «Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) - 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача - UA1013952; код класифікації доходів бюджету - 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу - *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук