Справа № 520/25411/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
20 жовтня 2022 року справа №520/25411/21 Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про скасування висновку, наказі, поновлення на посаді

та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог від 01.02.2022, просить:

- визнати протиправним та скасувати висновок від 29.09.2021, прийнятий дисциплінарною комісією, утвореною наказом від 30.08.2021 №1744;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Харківській області від 01.10.2022 №833 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача скасувати наказ ГУ НП у Харківській області від 26.10.2021 №699 про звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліції» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби);

- зобов`язати поновити позивача на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, із розрахунку заробітної плати на час звільнення у розмірі 14 770,00 грн. за місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувані накази ГУ НП в Харківській області є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки суперечать фактичним обставинам та не узгоджуються із нормами чинного законодавства, яке регулює порядок та підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення працівника Національної поліції. Вказувала, що відповідач передчасно та упереджено прийняв спірні накази без з`ясування дійсних обставин. Позивач зазначила, що вирок суду, який набрав законної сили і яким би позивач була визнана винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України - відсутній, у зв`язку з чим вважає, що підстави для застосування до неї пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» відсутні, оскільки дисциплінарне стягнення застосовано за відсутності обставин, встановлених відповідно до чинного законодавства України, тобто передчасно. Позивач зазначила, що відповідач належно не дослідив факти й обставини дисциплінарного проступку, його наявність чи відсутність, а фактично визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, не маючи на це визначених законом повноважень.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що порушення службової дисципліни позивача підтверджується інформаційною довідкою про викриття позивача та реєстрацію інформації в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

Вказує, що прийнявши присягу, позивач зобов`язалася присвятити свою діяльність служінню Українському народові і Україні, урочисто присягнула неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінно виконувати свої службові обов`язки, сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання поліцейського.

Зазначає, що комісія, яка проводила службове розслідування, не встановлювала наявності чи відсутності у діях позивача злочину, а встановила саме грубе порушення службової дисципліни, що унеможливлює подальше проходження служби. Тому і було прийнято рішення про звільнення зі служби позивача.

Відповідач вважає, у контексті даних обставин справи, та судової практики слід зауважити, що наявність судового рішення, яким буде встановлено вину позивача у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, не є визначальним для проведення службового розслідування та застосування до особи дисциплінарного стягнення. Притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В даному випадку, звільнення відбулось за порушення службової дисципліни, вина позивача у скоєнні якого встановлена у визначеному законом порядку. Вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення в ході службового розслідування не встановлювалася.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у зв`язку з проведенням активних бойових дій на території Харківської області та враховуючи, що проведення розгляду справи у відкритому судовому засіданні є значно ускладненим та небезпечним для сторін запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості розгляду справи у порядку письмового провадження протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

Сторони через систему «Електронний суд» надіслали заяви про розгляд цієї справи без їх участі.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Відповідно до наказу начальника ГУ МВС України в Харківській області від 07.08.2009 №95 позивач була зарахована до органів внутрішніх справ України.

Надалі наказом ГУ НП у Харківській області від 07.11.2015 №27о/с позивача призначено на посаду до Національної поліції.

На момент виникнення спірних правовідносин позивач проходила службу у Національній поліції України на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору ДОП відділу превенції Харківського управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 31.08.2015, копія якої наявна у матеріалах справи.

З копії матеріалів службового розслідування суд встановив, що 29.08.2021 до ГУ НП у Харківській області надійшла інформація про те, що цього ж дня близько 17 години 45 хвилин працівниками другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань (далі по тексту співробітники ДБР), розташованого у місті Полтаві, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 21.08.2021 №0000399 за частиною третьої статті 368 Кримінального кодексу України, затримана старший дізнавач сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 , яку згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 05.02.2021 №472 уповноважено здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків.

Наказом ГУ НП у Харківській області від 30.08.2021 №1744 призначено службове розслідування та відсторонено від виконання службових обов`язків (посади) позивача за вказаними обставинами (а.с. 56).

Під час службового розслідування уповноваженими особами відповідача з`ясовано, що другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000399 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, відомості щодо протиправних дій старшого дізнавача сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 .

У рамках вказаного кримінального провадження задокументований факт отримання 29.08.2021 старшим дізнавачем сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_1 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у розмірі 1000 доларів США від громадянки ОСОБА_2 за залишення кваліфікації у кримінальному провадженні №00000345за статтею 125 Кримінального кодексу України і не притягнення її до кримінальної відповідальності за більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 296 Кримінального кодексу України.

У зв`яку з зазначеним 29.08.2021 старший дізнавач сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 затримана співробітниками ДБР у порядку статті 208 Кримінально-процесуального кодексу України.

У подальшому, 30.08.201 другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань повідомлено старшому дізнавачу сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Головою дисциплінарної комісії запропоновано старшому дізнавачу сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 надати пояснення з приводу обставин її затримання 29.08.2021. Однак, позивач відмовилася надавати пояснення за фактом проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУ НП у Харківській області від 30.08.2021 №1744. Будь-яких документів, клопотань від позивача до дисциплінарної комісії не надходило, про намір їх надати позивач відповідача не повідомляла.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 31.08.2021 позивачу обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

У ході службового розслідування опитані інспектор взводу №2 роти №4 батальону №2 УПП в Харківській області ДПП НПУ лейтенант поліції ОСОБА_3 , який є чоловіком позивача, начальник сектору дізнання Харківського РУП №2 підполковник поліції Олендарьов Андрій, старший дізнавач сектору дізнання відділу поліції №1 ХРУП №2 капітан поліції ОСОБА_4 , заступник начальника сектору дізнання відділу поліції №1 Харківського РУП №2 капітан поліції ОСОБА_5 , начальник сектору дізнання відділу поліції №1 Харківського РУП №2 капітан поліції ОСОБА_6 , старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу відділу поліції №1 Харківського РУП №2 майор поліції ОСОБА_7 , начальник сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_8 , заступник начальника Харківського РУП №2 з превентивної діяльності ГУ НП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_9 , начальник відділу превенції Харківської РУП №2 ГУ НП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_10 , заступник начальника відділу превенції Харківської РУП №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_11 , старший інспектор-черговий ЧЧ сектору моніторингу Харківської РУП №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_12 , старший оперуповноважений сектору, розкриття злочинів проти власності ВКП Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_13 , начальник Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_14 .

Також у ході моніторингу мереж Інтернет дисциплінарною комісією з`ясовано, що вказана подія за участю старшого дізнавача сектору дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 набула суспільний резонанс та була висвітлена у регіональних та загальнодержавних засобах масової інформації.

Відповідно до висновку службового розслідування дисциплінарна комісія вважала за порушення, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 1179, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 7 пункту 3 розділу V Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 №405, пунктів 2, 12 своїх функціональних обов`язків до позивача застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Наказом «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУ НП в Харківській області» від 01.10.2021 №833, зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у порушенні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 1, 2розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 1179, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 7 пункту 3 розділу V Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 №405, пунктів 2, 12 своїх функціональних обов`язків до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Наказом ГУ НП в Харківській області від 26.10.2021 №669о/с позивача звільнено зі служби в поліції згідно Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби з 29.10.2021, з виплатою компенсації невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки з 01.01.2021 по 29.10.2021 у кількості 28 діб.

Підставою для прийняття вказаного наказу стали наказ ГУ НП в Харківській області від 01.10.2021 №833.

З вказаним наказом позивач ознайомлена 08.11.2021 під особистий підпис, що підтверджується розпискою, яка наявна у матеріалах справи.

Не погодившись з прийнятими висновком та наказами, позивач звернулася з цією позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон України №580-VIII).

Положеннями частини першої статті 1 Закону України №580-VIII встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону України №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Приписами частини другої статті 18 Закону України №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України №580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь.

Положеннями частини другої статті 19 Закону України №580-VIII встановлено підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності.

Згідно частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут)

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частиною першою, другою, третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Положеннями частин першої, другої, четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частини першої статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним в підпункті «з» (поліцейські) пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної виголи (грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав) для себе чи інших осіб.

Згідно частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: 1) відмовитися від пропозиції; 2) за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; 3) залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; 4) письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Метою Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 (далі по тексту Правила етичної поведінки поліцейських) є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої розділу II Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, поліцейський за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

Згідно з абзацом 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 №893 (далі по тексту Порядок №893) визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ цього Порядку службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

За змістом пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: 1) наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; 2) наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; 3) ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; 4) обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; 5) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 6) вид і розмір заподіяної шкоди; 7) причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

За змістом пункті 1, 2 розділу VІІ указаного Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У ході розгляду цієї справи суд встановив, що спір виник у зв`язку із застосуванням до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби за недотриманням ним вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1, 2розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 1179, пунктів 1, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзацу 7 пункту 3 розділу V Положення про організацію діяльності підрозділів дізнання органів Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 20.05.2020 №405, пунктів 2, 12 своїх функціональних обов`язків тобто, вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчинення дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції.

Як слідує з висновків з службового розслідування відповідач, виходив з того, що позивач був зобов`язаний не допускати вчинків, які несумісні з вимогами, що пред`являються до професійних і моральних якостей працівника поліції або підривають авторитет поліції.

У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово вказував, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Своєю чергою, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Водночас, вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В аспекті спірних правовідносин треба зауважити, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (реєстрація кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру).

Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 09.10.2019 у справі №812/1706/15, від 28.11.2019 у справі №802/1969/17-а, від 30.09.2021 у справі №814/334/17, від 30.07.2020 у справі №802/1767/17-а, від 08.05.2019 у справі №807/196/17.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97).

Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Тож вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 28.02.2020 у справі №825/1398/17, від 06.03.2020 у справі №804/1758/18, від 30.07.2020 у справі №802/1767/17-а і від 20.10.2020 у справі №340/1502/19.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Водночас саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатньою правовою підставою та єдиною для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.

Оцінюючи доводи відповідача суд враховує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Необхідно зазначити, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, слідує, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Одночасно з цим, застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в НП України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то вона повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

У аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях.

Під час вивчення висновків службового розслідування з`ясовано, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало скоєння ним дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни, що полягає у вчиненні дій, несумісних з вимогами, які пред`являються до професійно-моральних якостей поліцейського, наслідком чого суспільний резонанс, що свідчить про ігнорування принципів діяльності поліції. Водночас їхні висновки ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Ураховуючи правове визначення таких понять як «службова дисципліна», «дисциплінарний проступок» відповідач дійшов передчасного висновку про те, що наявність кримінального провадження №0000399, зареєстрованого 21.08.2021 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною третьої статті 368 КК України, дає достатні та самостійні підстави для висновків щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни, позаяк рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, оскільки в указаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі КК України.

Водночас, у матеріалах службового розслідування відсутні будь-які інші докази, крім матеріалів кримінального провадження №0000399, що були добуті в ході службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу саме дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни.

На аркуші 12 Висновку, відповідач вказує, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку.

На аркуші 14 Висновку, відповідач зазначає, що позивач не утрималася від протиправних дій, що виразилося у вчиненні нею правопорушення. Водночас не зазначається чітко та зрозуміло яке саме правопорушення. При цьому на аркуші 15 - 16 Висновку вказано, що на час проведення службового розслідування досудове слідство відносно позивача триває, а тому надати об`єктивну оцінку діям позивача не надається можливим, оскільки її вину у скоєні кримінального правопорушення в установленому законом порядку не доведено.

Тобто, констатуючи вчинення позивачем дисциплінарного проступку, відповідач не встановив, які саме дії позивача кваліфіковано як такі, що несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, та принижують авторитет Національної поліції. Фактично підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали публікації у засобах масової інформації та негативні коментарі читачів до них.

Між тим сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет працівника Національної поліції, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських, як і посилання на публікації у ЗМІ, недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Суд звертає увагу на те, що висновок службового розслідування не містить обґрунтованих відомостей щодо наявності причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності.

Верховний Суд наголошував на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України та не виключає необхідність з`ясувати і встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського (пункт 82 постанови від 09.02.2022 у справі №160/12290/20).

Суд звертає увагу на те, що основні відомості про позивача зазначенні у висновку службового розслідування взяті відповідачем з повідомлення про підозру від 30.08.2021. Усі опитані працівники відповідача у ході службового розслідування охарактеризували її з позитивного боку та жодний опитаний не повідомив про те, що позивач порушувала службову дисципліну. Також, у ході службового розслідування не відбиралися письмові пояснення викривача ОСОБА_2 , які є важливими під час службового розслідування. Тобто, у висновку службового розслідування взагалі не зазначено відповідачем, що саме порушено позивачем, крім фактів виявлених у ході досудового розслідування.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що застосування відповідачем до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчинення дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу Національної поліції є передчасними, оскільки висновки службового розслідування ґрунтуються лише на матеріалах кримінального провадження та припущення.

Отже, суд дійшов висновку про те, що факт порушення позивачем саме службової дисципліни відповідачем в ході службового розслідування не встановлений, належними та допустимими доказами не доведений.

Враховуючи викладене суд зазначає, що обраний вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо обґрунтованості та пропорційності, оскільки при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Тобто, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни, як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що пункт наказу 1 ГУ НП в Харківській області від 01.10.2022 №833 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , прийнятий без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та з порушенням принципу розсудливості, а отже підлягає скасуванню.

Таким чином, у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача скасувати наказ ГУ НП у Харківській області від 26.10.2021 №699 про звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліції» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та поновлення позивача на посаді, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, наказом ГУ НП в Харківській області від 26.10.2021 №669о/с звільнено зі служби в поліції згідно Закону України «Про національну поліцію» за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) капітана поліції ОСОБА_1 старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітану поліції, з 29.10.2021, з виплатою компенсації невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки з 01.01.2021 по 29.10.2021 у кількості 28 діб.

Підставою для видання вказаного наказу став висновок ГУ НП в Харківській області від 01.10.2021 №833 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 .

Згідно статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службових обов`язків.

Оскільки 29.10.2021 (тобто день звільнення) є останнім днем служби позивача, то поновлення на службі слід провести з наступного календарного дня, тобто з 30.10.2021.

Застосувавши до позивача крайній захід дисциплінарного впливу у вигляді звільнення без наявності достатніх та доведених правових підстав, відповідачем порушені приписи діючого законодавства, отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, останні також підлягають задоволенню із застосуванням поряд з нормами спеціального законодавства, загальних законодавчих трудових норм, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу, а відтак, оскільки незаконне звільнення заявника спричинило вимушений прогул, останній підлягає стягненню на користь заявника.

Крім того, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 №669/28799, затверджено «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі по тексту - Порядок №260).

Згідно з пунктом 9 розділу І «Загальні положення» Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, поліцейські отримують грошове забезпечення не за робочі дні, а за календарні дні, тому при розрахунку середньоденного заробітку необхідно брати кількість календарних днів.

Як зазначалось, днем звільнення позивача є 29.10.2021. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є серпень 2021 року (31 календарний день) та вересень 2021 року (30 календарних днів).

Виходячи зі змісту наданої на виконання ухвали суду відповідачем довідки про доходи позивача за серпень - вересень 2021 року, заробітна плата позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за серпень - вересень 2021 року) становить 20 295,95 грн. (12 792,63 грн. +7503,32 грн.), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 10 147,98 грн. ((12 792,63 грн. +7503,32 грн.)/2 = 10 147,98 грн).

Так, у серпні та вересні 2021 року було 61 день, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повних місяці служби склала 654,72 грн.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (29.10.2021) та дату поновлення на посаді (20.10.2022), кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 30.10.2021 по 20.10.2022 становить 356 календарні дні.

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день прийняття рішення (з 30.10.2021 по 20.10.2022) складає 233 080,32 грн. (654,72 грн.*356 дні).

Належним способом захисту права позивача є саме стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки таку суму обраховує суд на виконання вимог Порядку №100, а не відповідач, що виключає задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити таку суму та зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог з метою захисту прав позивача.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити судове рішення у частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання у розмірі 10 147,98 грн.

Як убачається із позовної заяви позивача, нею оскаржується висновок дисциплінарної комісії ГУНП в Харківській області, прийнятий за результатами службового розслідування.

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України2, заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Таким чином, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Суд зауважує, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення, є висновок службового розслідування

За своєю правовою природою висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас, обов`язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа оскаржуваного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання його протиправним, а також дій щодо його складання і підписання, у зв`язку із чим такі позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 квітня 2019 року в справі № 817/3305/15, від 02 жовтня 2019 року у справі № 821/2137/15-а та від 24 листопада 2020 року у справі № 360/902/19.

При цьому, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, про що зазначала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 13.03.2019 у справі №9901/947/18.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вулиця Жон Мироносиць, 5, місто Харків, 61002, ) про скасування висновку, наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Головного управління Національної поліції в Харківській області» від 01.10.2022 №833 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 .

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Харківській області від 26.10.2021 №699 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліції» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області з 30.10.2021.

Стягнути з Головного управління в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день прийняття рішення, а саме: з 30.10.2021 по 20.10.2022 у розмірі 233 080,32 грн. (двісті тридцять три тисячі вісімдесят гривень 24 копійки).

Рішення суду у частині поновлення на посаді (роботі) допустити до негайного виконання.

Рішення суду у частині стягнення середнього заробітку у межах платежу за місяць у розмірі 10 147,98 грн. (десять тисяч сто сорок сім гривень 98 копійок) допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 з 24.02.2022 був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 20.10.2022.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА