Справа № 620/4129/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2022 року Чернігів Справа № 620/4129/22

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Кошка І.Ю.,

представника позивача Кравченка В.В.,

представника відповідача Кшемінської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від №56 від 14 березня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області», яким вирішено помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнити із служби в поліції;

2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від №49 о/с від 16 березня 2022 року «По особовому складу», яким старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , помічника чергового чергової частини відділення № 2 Вишгородського районного управління звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 ( у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77;

3) поновити ОСОБА_1 на посадї старшого сержанта поліції, помічника чергового чергової частини відділення поліції № 2 Вишгородського районного управління поліції ГУНП в Київській області;

4) стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2022 року по день його поновлення на роботі;

5) постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого сержанта поліції, помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського районного управління поліції та присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що до нього було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції, що є не співмірним стягненням за вчинений позивачем, начебто, дисциплінарний проступок. Вказує на правову невизначеність оскаржуваного наказу відповідача №56 від 14.03.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області», так як за своїм фактичним змістом (його правовим формулюванням) даний наказ є фактично наказом про звільнення, а не наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Даний наказ не містить в собі жодного посилання на конкретні норми Закону України «Про Національну поліцію України», спеціальні нормативно-правові акти - Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII та Правила етичної поведінки поліцейських, наказу Національної поліції України № 171 від 23.02.2022 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», котрими визначені конкретні підстави для звільнення працівника Національної поліції України та порушення яких і слугувало б підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Зазначив, що наказ Національної поліції України №171 від 23.02.2022 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» взагалі не був жодним чином доведений до відома ОСОБА_1 , а тому є незрозумілим яким чином позивач міг порушити його норми, враховуючи обставину своєї необізнаності. Також вказав на правову невизначеність та невмотивованість оспорюваного наказу начальника ГУНП в Київській область №49 о/с від 16 березня 2022 року, яким ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади. Зазначив, що стороні позивача не було надано всіх наявних матеріалів проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 , а також відповідного висновку, який було прийнято за результатами проведеного службового розслідування, на підставі якого було винесені вищезазначені накази про звільнення, а також позивачу не було запропоновано та надано можливості надати свої пояснення щодо призначеного службового розслідування. Позивача не було ознайомлено із інформацією про підстави проведення службового розслідування, та сам факт його призначення за відповідним наказом, не забезпечено право висловлювати письмові зауваження, брати участь у службовому розслідуванні, давати усні та письмові пояснення, подавати документи, тощо. Додатково вказав, що відповідачем взагалі не було враховано тієї обставини, що більша частина Вишгородського району перебувала в окупації військами російської федерації, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушений був лишатися вдома, оскільки існувала загроза здоров`ю та життю йому та його рідних. Також під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відповідачем не було враховано особисті якості та характеристики працівника, а саме тривалу бездоганну службу ОСОБА_1 в органах Національної поліції та численні заохочення. Вважає, що оскаржуваний наказ є необґрунтованим, оскільки починаючи з 24 лютого 2022 року у позивача виникли непереборні обставини щодо виходу на службу - окупація адміністративно -територіальних одиниць - Чернігівської та Київської областей, що свідчить про відсутність вчинення позивачем будь-якого дисциплінарного проступку, а сам наказ не ґрунтується на нормах таких підзаконних нормативно-правових актів.

Відповідач у відзиві на позов просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на робоче місце за адресою місця дислокації підрозділу або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам не прибув помічник чергового чергової частини ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 . По даному факту у Вишгородському РУП ГУ було складено акт про не вихід на службу з 26.02 по 14.03.2022 вищевказаним працівником. У діях помічника чергового чергової частини ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VIІІ, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центу Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», підпункту 5 пункту 6 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 № 70, які виразилися у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 26.02. по 14.03.2022 для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і дання допомоги цивільним особам. Стверджує, що матеріалами службового розслідування повністю підтверджується факт безпідставного не виходу позивача на службу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 клопотання Головного управління Національної поліції в Київській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 14 вересня 2022 року о 10:00 год.

Ухвалою судді від 05.09.2022 задоволено клопотання Головного управління Національної поліції в Київській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Забезпечено проведення судового засідання, що призначено на 14.09.2022 о 10:00 год., у справі № 620/4129/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за участю представника Головного управління Національної поліції в Київській області Кшемінської Юлії Іванівни, відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196.

У судовому засіданні, призначеному на 13.10.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на обставини і мотиви, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні з огляду на позицію, викладену у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах Національній поліції України на посаді помічника чергового чергової частини ВП №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Наказом начальника ГУНП в Київській області № 56 від 14 березня 2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» помічника чергового чергової частини відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, статей 3, 8. 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року №2337-VIII, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, наказу Національної поліції України від 23.02.2022 №171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності», які виразилися у недотриманні положень-Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги працівника поліції, безпідставному не виході на службу з 26.02. по 14.03.2022 року для виконання завдань пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам (а. с. 200-206).

Наказом начальника ГУНП в Київській область №49 о/с від 16 березня 2022 року, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , помічника чергового чергової частини відділення №2 Вишгородського районного управління поліції, звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77, без виплати грошового забезпечення, підстава: наказ Головного управління №56 від 14 березня 2022 року, порушення Присяги на вірність Українському народові та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (а. с. 94).

Підставою для прийняття зазначених наказів слугував висновок службового розслідування від 14.03.2022 за відомостями, викладеними у доповідних записках начальників УКР, Бучанського, Вишгородського районних управлінь поліції та командира ППОП ГУНП в Київській області про можливі неправомірні дії окремих працівників зазначених підрозділів, які виразилися у порушені вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» та безпідставному невиході на службу (а. с. 136-199).

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що у період з 26.02.2022 по 14.03.2022 позивач не вийшов на службу без поважних причини, у зв`язку з чим у Вишгородському РУП ГУ було складено та зареєстровано у канцелярії підрозділу акт про відсутність на службі. Також встановлено, що керівництвом позивача неодноразово повідомлено та попереджено про необхідність з`явитися за місцем роботи для несення служби, а у подальшому під час проведення службового розслідування про необхідність надання пояснень, однак останній у телефонному режимі повідомив, що прибувати до місця несення служби та надавати пояснення не бажає і про причини таких відмов не повідомив.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами частини третьої статті 11 Закону рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

В силу пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, серед іншого: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки. З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції.

У відповідності до пункту 1 розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Частини перша, третя, четверта та десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок проведення службових розслідувань).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).

З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставою для призначення службового розслідування є повідомлення поліцейських, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2022 на підставі доповідних записок начальників структурних та відокремлених підрозділів Головного управління про можливі неправомірні дії окремих працівників ГУНП в Київській області, які виразилися у порушені вимог статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», начальником Головного управління Національної поліції в Київській області видано наказ № 291 «Про призначення службового розслідування», яким призначено службове розслідування за фактом можливих неправомірних дій окремих працівників ГУНП в Київській області та утворено дисциплінарну комісію (а. с. 123).

За результатами проведеного службового розслідування Дисциплінарною комісією було встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та введенням воєнного стану на території України, значна кількість поліцейських структурних та відокремлених підрозділів ГУНП в Київській області, зокрема, і позивач, безпідставно не вийшли на службу у період з 26.02.2022 по 14.03.2022. На попередження керівництва про необхідність з`явитися за місцем роботи для несення служби, у телефонному режимі повідомили, що прибувати до місця несення служби не бажають та причини такого не прибуття не повідомили.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

У зв`язку з чим, з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад Національної поліції було переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим з 24.02.2022.

Однак, позивач був відсутній на службі за місцем дислокації підрозділу, в якому проходить службу, та не виконував свої функціональні обов`язки, зокрема, у період з 26.02.2022 по 14.03.2022.

Факт невиходу позивача на службу у період з 26.02.2022 по 14.03.2022 підтверджується, зокрема, актом про відсутність на службі від 14.03.2022 (а. с. 126), доповідною запискою начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції Романа Бежука (а. с. 125), поясненням від 14.03.2022 майора поліції ОСОБА_2 (а. с. 128-129), поясненням від 14.03.2022 полковника поліції ОСОБА_3 (а. с. 130-131), поясненням від 14.03.2022 полковника поліції ОСОБА_4 (а. с. 132-133), поясненням від 14.03.2022 підполковника поліції ОСОБА_5 (а. с. 134), поясненням від 14.03.2022 капітана поліції ОСОБА_6 (а. с. 135).

Відтак, проаналізувавши наведене з огляду на встановлені обставини в справі, суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та неналежного проведення службового розслідування.

Матеріалами справи достовірно підтверджується факт відсутності позивача на службі в робочий час в період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про неприбуття позивача на службу без поважних причин у період з 26.02.2022 по 14.03.2022 є обґрунтованим.

Суд звертає увагу, що положення статей 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію» покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №815/2527/15, від 13.08.2020 у справі №817/3305/15, від 24.11.2020 у справі №2140/1341/18.

У рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: «У Доповіді «Верховенство права», яка схвалена Європейською Комісією «За демократію через право» (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини».

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе Держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.

Дослідивши вищенаведені обставини службового розслідування, суд приходить до висновку, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з врахуванням реального військового стану в Державі.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем процедури службового розслідування та не повідомлення його про проведення службового розслідування, суд ставиться критично, оскільки згідно акту відмови від надання письмових пояснень вих. №147/109/15-2022 від 14.03.2022, зокрема, позивачу було неодноразово повідомлено та запропоновано прибути до Вишгородського РУП ГУ (м. Вишгород, вул. Кургузова, 3) для написання письмових пояснень по факту невиходу на службу, однак позивач у телефонному режимі повідомив, що прибувати для написання письмових пояснень не буде (а. с. 127).

Суд вказує, що відповідач вжив усіх необхідних та можливих, в умовах воєнного стану, заходів з метою повідомлення особи про дисциплінарне провадження.

Крім того, прийняття позивачем рішення залишитися з рідними в місті, де проходили активні бойові дії, задля їх безпеки, не є для поліцейського поважною причиною для неприбуття до місця несення служби.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваних наказів діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області, вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601, .

Повний текст рішення суду виготовлено 21 жовтня 2022 року.

Суддя О.В. Заяць