Справа № 160/11888/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
08 серпня 2022 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років;
- зобов`язати комісію Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути його заяву про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та зарахувати до пільгового стажу періоди роботи за Списком:
- №2 період навчання з 01.09.1988 р. по 28.02.1992 р.;
- №2 період строкової військової служби з 08.06.1992 р. по 31.03.1994 р.;
- №2 період роботи з 18.05.1994 р. по 07.06.1996 р. на посаді вогнетривника 5-р;
- №1 період роботи з 12.06.1996 р. по 08.01.1997 р., посада газівник 4-р.;
- №1 період роботи з 06.05.2000 р. по 28.12.2000 р., посада газівник 5-р. коксових печей коксового цеха.
Крім того, позивач просив стягнути з Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що позивач звернувся 11.04.2022 р. до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії та зарахування до пільгового стажу за: Списком№2 період навчання з 01.09.1988 р. по 28.02.1992 р.; за Спиком № 2 період роботи з 06.04.1992 р. по 03.06.1992 р. на посаді вогнетривника 4-р; за Списком №2 період строкової військової служби з 08.06.1992 р. по 31.03.1994 р.; за Списком №2 період роботи з 18.05.1994 р. по 07.06.1996 р. на посаді вогнетривника 5-р.; за Списком №1 період роботи з 12.06.1996 р. по 08.01.1997 р. на посаді газівника 4-р.; за Списком №1 період роботи з 06.05.2000 р. по 28.12.2000 р. на посаді газівник 5-р. коксових печей коксового цеха. Проте, рішенням комісії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 09.06.2022 р. №13 повідомлено позивача, що в трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що працював на умовах передбачених Списками повний робочий день та його робоче місце атестоване. Крім того, наказ про проведення атестації робочих місць у ЗАТ «Коксохіммонтаж» на розгляд комісії не наданий. За таких обставин, комісією прийнято рішення про підтвердження періоду роботи з 06.04.1992 р. по 03.06.1992 р., для зарахування до пільгового стажу за Списком №2. Вважаючи протиправними дії щодо не зарахування спірних періодів, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
31 серпня 2022 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив, в якому він заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що 28.04.2022 р. позивачем було подано до Комісії при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області заяву про підтвердження стажу роботи. Комісія при Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області встановила, що в трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено що працював на умовах, передбачених Списками повний робочий день та його робоче місце атестовано. Згідно записів в особовій картці форми Т-2 ОСОБА_1 в період з 06.04.1992 (наказ № 311 к) по 03.06.1992 (наказ № 53х) та з 18.05.1994 (наказ № 341) по 07.06.1996 (наказ №42) працював на посаді вогнетривника дільниці «кладка». У відомостях з нарахування заробітної плати заявник значиться з квітня по червень 1992, з травня 1994 по травень 1996, окрім червня 1995 (довідка військово-цивільної адміністрації Донецької області). Наказ про проведення атестації робочих місць у ЗАТ «Коксохіммонтаж» на розгляд комісії не надано. За таких обставин, комісією прийнято рішення про підтвердження періоду роботи з 06.04.1992 по 03.06.1992 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2.».
Крім того, відповідач зазначив, що розгляд цієї справі здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, в Єдиному державному реєстрі судових справи є низка рішень з розгляду подібних справ, а тому вартість наданих послуг в розмірі 9000,00 грн. в цьому випадку є необґрунтованою та явно завищеною.
26 вересня 2022 року від позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 28.04.2022 р. позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про підтвердження стажу роботи.
Комісією Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 09.06.2022 р. №13 повідомлено позивача, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працював в Авдіївському спецуправлінні №227 «Коксохіммонтаж» Донецької області, яке в процесі реорганізації реорганізовано в ЗАТ «Коксохіммонтаж»: з 06.04.1992 р. по 03.06.1992р. - вогнетривником, з 18.05.1994 р. по 07.06.1996 р. - вогнетривником. Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Відповідно до розділу XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будинків споруд та інших об`єктів» Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 право на пільгову пенсію мають: вогнетривники. В трудовій книжці заявника відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено що працював на умовах, передбачених Списками повний робочий день та його робоче місце атестовано. Відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Згідно записів в особовій картці форми Т-2 ОСОБА_1 в період з 06.04.1992 (наказ № 311 к) по 03.06.1992 (наказ № 53х) та з 18.05.1994 (наказ № 341) по 07.06.1996 (наказ № 42) працював на посаді вогнетривника дільниці «кладка». У відомостях з нарахування заробітної плати заявник значиться з квітня по червень 1992, з травня 1994 по травень 1996, окрім червня 1995 (довідка військово- цивільної адміністрації Донецької області). Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії на пільгових умовах призначаються працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після 21.08.1992. Наказ про проведення атестації робочих місць у ЗАТ «Коксохіммонтаж» на розгляд комісії не надано. За таких обставин, комісією прийнято рішення про підтвердження періоду роботи з 06.04.1992 по 03.06.1992 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2.
Суду надано копію диплому ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , згідно з яким останній дійсно навчався за спеціальністю «Монтаж промислових печей» в Донецькому політехнікумі Міністерства металургії СРСР в період з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1992 року.
Також, до суду надано копію трудової книжки ОСОБА_1 , відповідно до записів якої позивач працював:
- з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. в Авдіївському орендному спеціалізованому підприємстві «Коксохіммонтаж», яке 21 вересня 1994 року було реорганізоване в закрите акціонерне товариство «Коксохіммонтаж», на посаді вогнетривника 4-го розряду;
- з 01.06.1996 р. по 07.06.1996 р. у закритому акціонерному товаристві «Коксохіммонтаж» на посаді вогнетривника 5-го розряду;
- з 12.06.1996 р. по 08.01.1997 р. у відкритому акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод» на посаді газівника 4 розряду;
- з 01.07.1997 р. по 05.04.2007 р. . у відкритому акціонерному товаристві «Авдіївський коксохімічний завод» на посаді газівника 5 розряду коксових печей коксового цеху.
Тобто, позивач дійсно працював у спірні періоди на посадах, що входять до переліку посад, що мають право на пільгову пенсію за Списками № 1 та № 2.
При цьому, суд зазначає, що позивачем помилково вказано, що в період з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. він працював на посаді вогнетривника 5-го розряду, оскільки запис в трудовій книжці про присвоєння 5-го розряду 01.06.1996 року. Однак, це не впливає на пільгову пенсію, оскільки посада вогнетривника в будь-якому випадку відноситься до переліку посад, що мають право на пільгову пенсію за списком № 2.
Також, в матеріалах справи міститься копія виписки з наказу № 23 від 28.11.1994 р., наказу № 157 від 06.05.1995 р., наказу № 278 від 29.12.2000 р., які підтверджують атестацію робочих місць.
Крім того, позивачем надана копія військового квитка, відповідно до якого він проходив строкову військову службу у період з 08.06.1992 р. по 31.03.1994 р. Вказане підтверджується і записом у трудовій книжці.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005 р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 «Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» , під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Крім того, постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, я наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.
Крім того, аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або №2.
Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або інших бухгалтерських документів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що відповідачем не здійснено всіх необхідних та передбачених законом заходів для з`ясування всіх обставин щодо зарахування чи не зарахування спірних періодів до пільгового стажу за списками № 1 та №2.
Як встановлено судом, позивачем надано копію диплому серії НОМЕР_1 , згідно з яким останній дійсно навчався за спеціальністю «Монтаж промислових печей» в Донецькому політехнікумі Міністерства металургії СРСР в період з 01.09.1988 р. по 28.02.1992 р.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що згідно із записами трудової книжки у період з 06.04.1992 р. по 03.06.1992 р. позивач працював на посаді вогнетривника 4-розряду, тобто, через 1 місяць та 6 днів після навчання, позивач працевлаштувався.
Відповідно до статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" від 10.02.1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
З урахуванням наведеного суд вважає, що оскільки диплом позивача та трудова книжка підтверджує періоди навчання з 01.09.1988 р. по 28.02.1992 р. та позивач впродовж трьох місяців після закінчення навчання працевлаштувався (за набутою (пільговою) професією), тому суд доходить висновку про зарахування вказаного періоду до пільгового стажу.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що означені позивачем періоди роботи, на відповідних посадах, посадах дають йому право на зарахування цих періодів до пільгового стажу.
Оскільки у позовній заяві позивач помилково зазначає, що в період з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. він працював на посаді вогнетривника 5-го розряду, хоча фактично у період з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. працював в Авдіївському орендному спеціалізованому підприємстві «Коксохіммонтаж», яке 21 вересня 1994 року було реорганізоване в закрите акціонерне товариство «Коксохіммонтаж», на посаді вогнетривника 4-го розряду, а з 02.06.1996 р. по 07.06.1996 р. працював у закритому акціонерному товаристві «Коксохіммонтаж» на посаді вогнетривника 5-го розряду (оскільки запис в трудовій книжці про присвоєння 5-го розряду здійснений 01.06.1996 р.), суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за списком № 2: період роботи з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. на посаді вогнетривника 4-го розряду, період роботи з 02.06.1996 р. по 07.06.1996 р. на посаді вогнетривника 5-го розряду.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.
Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн., суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.
Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).
Судом встановлено, що з метою отримання професійної правничої допомоги між адвокатом Холостенко Олексій Васильович, який діє на підставі Свідоцтва від 28.04.2021 р. №6033 про право зайняття адвокатською діяльністю (Адвокат), та ОСОБА_1 (Клієнт) укладено договір про надання правової допомоги від 28.12.2021 р. №52.
Відповідно до п. 1.1 цього Договору в межах цього договору «Адвокат» надає «Клієнту» повний комплекс юридичних послуг, потреба в яких виникає в процесі представництва інтересів перед фізичними та юридичними особами будь-якої форми власності, установах, органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органах, органах прокуратури, судах та організаціях.
Згідно із п.1.2 цього Договору «Клієнт» довіряє, а «Адвокат» приймає на себе обов`язок надання юридичної/правової допомоги при веденні справи в будь-яких судах України, з усіма правами позивача, відповідача, 3-ї особи, з правом вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа згідно процесуального законодавства України без обмеження повноважень представника - «Адвоката».
Пунктом 4.1 цього Договору розмір і порядок оплати гонорару «Адвокату» визначається угодою сторін у фіксованій сумі і визначається у додатковій угоді до даного договору, яка є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 4.2 цього Договору при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката (його репутації, популярності, а також актуальності справи, необхідністю підготовки до ведення справи; часом і обсягом роботи, необхідним для виконання доручення, поїздок по справі за межі міста чи області), а також фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Згідно із п. 4.3 цього Договору оплата гонорару за цим Договором за надання юридичної допомоги проводиться «Клієнтом» при підписанні цього договору.
Пунктом 4.4 цього Договору розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. Сума гонорару подвоюється у разі надання Адвокатом послуг Клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Відповідно до п.4.5 цього Договору у випадку дострокового розірвання даного Договору з ініціативи Клієнта, Адвокат не повертає раніше отриманий від Клієнта гонорар та відшкодовані фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.
Додатковою угодою від 07.08.2022 р. №1 до договору про надання правової допомоги від 28.12.2021 р. №52, сторонами було визначено, що гонорар «Адвоката» визначається у розмірі 9000,00 грн., який складається з складання позовної заяви та повного комплексу юридичних послуг, потреба в яких виникає в процесі представництва інтересів в судах. Оплата гонорару за надання юридичної допомоги проводиться «Клієнтом» після виконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду, але не більше визначеного розміру за рішенням суду.
Крім того, в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої допомоги (правової) допомоги серії АН №1075015 від 07.08.2022 р. та свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №6033.
Матеріали справи не містять акта приймання-передачі наданих послуг, квитанції про сплату коштів у розмірі 9 000 грн., але заявник посилаючись на постанову Верховного Суду зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, суд зазначає, що у будь-якому випадку відсутні підстави для відшкодування судових витрат, оскільки не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних саме адвокатом, та здійснених витрат адвокатом.
Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.
При цьому, суд зазначає, що зі змісту норм КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.
Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 09.06.2022 р. № 13.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в особі комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу: за списком № 2 період навчання з 01.09.1988 р. по 28.02.1992 р.; за списком №2 період строкової військової служби з 08.06.1992 р. по 31.03.1994 р.; за списком №2 період роботи з 18.05.1994 р. по 01.06.1996 р. на посаді вогнетривника 4-р; за списком №2 період роботи з 02.06.1996 р. по 07.06.1996 р. на посаді вогнетривника 5-р; за списком №1 період роботи з 12.06.1996 р. по 08.01.1997 р., посада газівник 4-р.; за списком №1 період роботи з 06.05.2000 р. по 28.12.2000 р. на посаді газівник 5-р. коксових печей коксового цеху.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко