Справа № 580/3488/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року справа № 580/3488/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Землероб» про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

10.08.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (18002, м.Черкаси, вул.Благовісна, 269/105; ) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Землероб» (18000, м.Черкаси, вулиця Б.Вишневецького, будинок 36/1; ) (далі відповідач) про стягнення на його користь 72459,45грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2021 році та 6724,52грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на рахунок позивача за такими реквізитами: , МФО 899998 р/р НОМЕР_1 .

Додатково просив судові витрати покласти на відповідача (стягнуті судові витрати зарахувати на рахунок позивача за такими реквізитами: , МФО 820172, р/р UA0001943).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач не виконав у 2021 році норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, що має наслідком сплату адміністративно-господарських санкцій, які відповідач у добровільному порядку не сплатив.

Ухвалою суду від 22 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного позовного провадження.

08.09.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що 09.03.2021 подав через електронну пошту звіт 3-ПН з відміткою про пошук інваліда. 10.03.2021 працевлаштував ОСОБА_1 , який направлений центром зайнятості, як особа з інвалідністю, та який відпрацював у нього з 10.03.2021 до 05.08.2021. Електронним листом від 23.03.2021 фахівцем з питань зайнятості Черкаського міського центру зайнятості надіслано відповідачу на узгодження довідку про працевлаштовану особу з інвалдіністю ОСОБА_1 та заяву щодо помісячної компенсації єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ), після чого відповідач подав оригінали вказаних докуентів. Стверджує, що виконав всі вимоги, які встановлені законодавством щодо виділення робочого місця та працевлаштування інваліда у 2021 році.

19.09.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив продовжити розгляд справи з урахування наведених у відповіді доводів та стягнути з відповідача зазначені у позові кошти. Стверджує, що доводи відповідача про подачу ним звіту 3-ПН на електронну адресу ОСОБА_2 не підтверджені жодним доказом. ОСОБА_1 відпрацював 5 місяців (прийнятий на роботу 09.03.2021 та звільнений 05.08.2021), що складає 0 осіб (5 міс. : 12 міс. (звітний період рік) = 0,42 осіб, застосовуючи заокруглення = 0 осіб). Після звільнення ОСОБА_1 відповідач з 06.08.2021 жодного разу не звертався до Державної служби зайнятості з метою працевлаштування осіб з інвалідністю. Черкаський міський центр зайнятості 08.08.2022 повідомив, що протягом 2021 звітного року форми №3-ПН «Інформація про попит на роблочу силу (вакансії)» з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавцем не надходили. Вказана інформація не спростована відповідачем.

Ухвалою від 26.09.2022 суд відмовив повністю у задоволенні клопотання (вх. від 08.09.2022 №26921/22) відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Всі подані сторонами докази долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходило, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з даними звіту відповідача форми 10-ПОI про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2021 рік, поданого відповідачем 17.05.2022 позивачу, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) на підприємстві у 2021 році складала 9 осіб. У графі середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, осіб зазначено 1 особу. У графі щодо кількості осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, зазначено 1 особу.

Витягом з додатку до листа Головного управління ДПС у Черкаській області від 25.03.2022 №/1490/5/23-00-24-01-02 підтверджується, що середньомісячна кількість штатних працівників за 2021 рік у відповідача становить 9 осіб. За 2021 рік показник Кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, осіб становить 4, середньомісячна кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0

Листом від 29.04.2022 №628/01-28 позивач повідомив відповідачу, що у звітах з ЄСВ наявна інформація про працівників, за яких сплачено ЄСВ у розмірі меншому ніж 22%, а саме 8.41%, як передбачено п.13 ст.8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, лише за 4 місяці 2021 року. Тобто, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 0 осіб. Вказане свідчить про невиконання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, встановленого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Запропонував відповідачу надати звіт №10-ПОІ за 2021 рік та підтвердити чи спростувати висновки позивача.

Відповідач листом від 17.05.2022 за вих.№1789/2022 повідомив позивачу, що створив 1 робоче місце. У березні 2021 року працевлаштував одну особу з інвалідністю - ОСОБА_1 з 09.03.2021 до 05.08.2021, що складає 5 місяців. Зазначена особа звільнена за згодою сторін через небажання продовжувати працювати та виконувати внутрішньо-трудовий розпорядок. Законом не встановлено обов`язку щодо термінів працевлаштування осіб з інвалідністю. З дати звільнення ОСОБА_1 до нього не приходив жодний працівник з інвалідністю з метою самостійного працевлаштування, якому б було відмовлено. Центр зайнятості не направив до відповідача для працевлаштування осіб з інвалідністю. У додатках до листа вказав про надання копій: наказу від 09.03.2021 №29-К про працевлаштування, наказу від 05.08.2021 №41-К про звільнення, довідки МСЕК від 31.03.2016 серії 12 ААА №199444, пенсійного посвідчення №, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 у справі №1540/3471/18.

Листом від 31.05.2022 №942/01-28 позивач повідомив відповідачу. Середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, розрахована відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, складає 0 осіб. ОСОБА_1 відпрацював 5 міс. (прийнятий на роботу 09.03.2021, звільнений 05.08.2021), що складає 0 осіб (5 міс. : 12 міс. (звітний період рік) = 0,42 осіб, застосовуючи заокруглення = 0 осіб). Отже, відповідач не виконав нормативи працевлаштування осіб з інвалідністю і звіт №10-ПОІ подано із недостовірними даними. Тому відповідачу необхідно сплатити адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця у 2021 та подати уточнюючий звіт №10-ПОІ.

Відповідач листом від 15.06.2022 за вих. №1786/2022 повідомив позивачу, що виконав всі вимоги, які встановлені законодавством щодо виділення робочого місця та працевлаштування інваліда.

Черкаський міський центр зайнятості листом від 08.08.2022 №08-07/947 повідомив позивачу, що протягом 2021 року відповідач () не подавав до нього звіти за формою №3-ПН з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач направив до Черкаського міського центру зайнятості листа від 31.08.2022, в якому просив надати на підтвердження подання відповідачем 09.03.2021 звіту 3-ПН з відміткою про пошук інваліда.

Черкаський міський центр зайнятості листом від 15.09.2022 №08-07/1305 повідомив відповідачу, що не може однозначно встановити чи містить звіт відповідача №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» від 09.03.2021 відмітку про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки наявна у нього роздруківка вказаного звіту дуже низької якості. З наданої відповідачем роздруківки звіту також не можливо однозначно встановити чи містить він відмітку про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю, а його фахівець, що здійснював комунікацію та супровід відповідача наразі припинив трудові відносини з Черкаським міським центром зайнятості, що унеможливлює відібрання від неї будь-яких пояснень.

Оскільки добровільно зазначені кошти санцій відповідач не сплатив, позивач звернувся в суд із зазначеним вище позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам суд врахував, що спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість їм вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Отже, на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення.

Оскільки середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2021 році становила 9 осіб, нормативом робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача є 1 штатна одиниця.

Частиною 3 ст.18 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з висновком Верховного Суду (далі ВС) у постанові від 31.07.2019 №817/724/17 у подібних правовідносинах, що відповідно до ч.5 ст.245 КАС України обов`язковий для врахування, суд має перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Абзацом 2 п.4 ч.3 ст.50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI Про зайнятість населення (далі Закон №5067-VI) встановлено обов`язок роботодавця своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до п.3 Розділу 1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (далі Порядок №316) (в редакції від 07.02.2017 чинній на дату виникнення спору), форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

На підставі п.5 Розділу Порядку №316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

07.07.2022 вказаний вище наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки України від 12.04.2022 № 827-22.

Суд встановив, що на виконання зазначеного у Порядку №316 обов`язку відповідач подав 09.03.2021 Черкаському міському центру зайнятості звіт форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансії менеджер зі збуту, у коментарях до вказаної вакансії зазначено про можливість працевлаштування осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, відповідач виконав установлений наведеними нормами закону обов`язок щодо повідомлення відповідного територіального органу державної влади про наявність вакантних посад для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Тому доводи позивача про невжиття відповідачем заходів щодо працевлаштування таких осіб не обґрунтовані. Крім того посилання на відсутність інформації про актуалізацю даних вакансій не обґрунтовані, оскільки обов`язок з її здійснення Порядком №316 покладена саме на базовий центр зайнятості. Тож у випадку неналежного виконання ними покладених нормативно-правовими актами завдань і функцій негативні ризики не можуть покладатися на суб`єктів господарювання з огляду на принцип необхідності належного врядування органу державної влади.

Відмови відповідачем у працевлаштуванні осіб з інвалідністю не підтверджені жодним доказом.

Наказом від 01.03.2021 №18 про створення робочого місця для особи з інвалідністю підтверджується, що відповідач створив робоче місце для особи з інвалідністю, забронював штатну одиницю менеджера з продажу з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Наказом від 09.03.2021 №29-К прийняття на роботу підтверджується прийняття з 10.03.2021 на роботу до відповідача ОСОБА_1 , якому згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №199444 встановлено ІІІ групу інвалідності, на посаду на посаду менеджера зі збуту. Пенсійним посвідченням від 19.04.2016 серії НОМЕР_2 підтверджується призначення йому пенсії з інвалідності.

Згідно з наказом від 05.08.2021 №41-К ОСОБА_1 з 05.08.2021 звільнено з посади менеджера зі збуту за згодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Зобов`язано виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 11 днів.

ВС у постанові від 31.07.2019 №817/724/17 зауважив, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд врахував, що відповідач подавав звіт форми №3-ПН. Отже, вживав в межах власних повноважень достатні дії задля забезпечення працевлаштування на відкриту вакансію особи з інвалідністю відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.238 Господарського кодексу України від 16.01.2003 №436-ІV (далі ГК України) адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання.

Частини 1-2 ст.218 ГК України передбачають, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з висновком ВС у постанові від 31.07.2019 №817/724/17 у подібних правовідносинах суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Частинами 1-2 ст.20 Закону №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Тому ВС у постанові від 31.07.2019 №817/724/17 дійшов висновку, що законодавець чітко визначив, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

в разі не виконання такого нормативу щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону №875-ХІІ пошук належної роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань здійснює Державна служба зайнятості. Відтак, підприємство має обов`язок працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. У свою чергу, Закон №875-ХІІ не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів. Аналогічна позиція викладена в постановах ВС від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня у справі №819/639/17.

Доводи позивача не спростовують вказаних висновків.

Оскільки суд не встановив, а позивач не довів належними та допустимими доказами відмову відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю на вакантні робочі місця у 2021 році, суд дійшов висновку, що застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені не є обґрунтованим. Отже, позов не обґрунтований.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зважаючи на результат вирішеного спору та статус позивача, як органу державної влади, та відсутність доказів понесення ним вказаного виду судових витрат, останні розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 14, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (18002, м.Черкаси, вул.Благовісна, 269/105; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Землероб» (18000, м.Черкаси, вулиця Б.Вишневецького, будинок 36/1; ) про стягнення на його користь 72459,45грн адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця особами з інвалідністю у 2021 році та 6724,52грн пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій на його рахунок за такими реквізитами: , МФО 899998 р/р НОМЕР_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, виготовлене в повному обсязі та підписане 20.10.2022.