Справа № 280/6686/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6686/21
(суддя Конишева О.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Давиденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 280/6686/21 за позовом приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль до Запорізької митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне мале виробничо-комерційне підприємство Ассоль в серпні 2021 року звернулось до суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби (правонаступником якої є Запорізька митниця) згідно з яким просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем 14.06.2021 року:

рішення про коригування митної вартості товарів №UA110250/2021/000008/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA110250/2021/00025;

стягнути на користь позивача сплачений судовій збір в сумі 10946,16 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що надані до митного оформлення товару документи належним чином підтверджували заявлену митну вартість товарів, тому відповідач протиправно прийняв рішення про визначення митної вартості товарів за другорядним методом та видав картку відмови у митному оформленні товарів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи митницею було доведено правильність оскарженого рішення та картки відмови, оскільки позивачем не надано митному органу документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів на підтвердження транспортної складової митної вартості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про неврахування судом обставин того, що у позивача, як у покупця товару за умовами СРТ не може бути документів про вартість транспортування придбаного товару, оскільки саме продавцем укладається договір перевезення цього товару та на нього покладаються витрати пов`язані з доставкою товару в узгоджене місці. Таким чином, митна вартість товару вже включає у себе вартість транспортування товару, розмір якої не потребує підтвердження.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції в оскарженому рішенні безпідставно послався на практику Верховного Суду у справах в яких спір виник за інших обставин.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду першої інстанції, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає про наявність у митниці обґрунтованих сумнівів щодо митної вартості товарів позивача у зв`язку з ненаданням ним документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 06 лютого 2019 року позивач (покупець) та ТОВ ЧЕТРА (Російська Федерація) (продавець) уклали контракт № UKR/40/19, за умовами якого продавець здійснює поставку товару згідно з специфікацій, а покупець приймає та оплачує цей товар (а.с.57).

12 листопада 2019 року, 03 серпня 2020 року та 30 листопада 2020 року сторони уклали додаткові угоди до вказаного контракту, де виклали в новій редакції реквізити вантажовідправника та банківські реквізити покупця, а також змінили строк дії договору та умови його виконання.

Перелік товару, що поставляється за своїм характером є запчастинами на тракторну/бульдозерну техніку що використовується в дорожньо-будівельній промисловості.

В подальшому, позивач ввіз вказаний товар на територію України.

Декларантом до митного контролю та митного оформлення 08.04.2021 було надіслано засобами електронного зв`язку згідно зі ст. 257 МК України митну декларацію (далі - МД), № UA110250/2021/000501 (довідковий номер № 607) на 3 товари, це запасні частини тракторів/бульдозерів, що використовується в дорожньо-будівельній промисловості (а.с.19)

В гр. 44 вищевказаної МД зазначено ряд документів, а саме: Сертифікат якості №3077 від 27.05.2021; Пакувальний лист №3077 від 27.05.2021; Рахунки-фактури (інвойси) №5789, №5790 від 27.05.2021; Автотранспортна накладна №3077 від 27.05.2021; Платіжні доручення №16 від 25.02.2021, №174 від 26.01.2021, №22 від 29.03.2021, №28 від 27.04.2021; Додаткові угоди від 03.08.2020, 12.11.2019, 30.11.2020; Специфікації №58 від 11.01.2021, №59 від 10.02.2021, №61 від 02.03.2021, №62 від 20.04.2021; Лист №№728.2/73 від 24.03.2021; Лист №ВЕД-1792 від 07.06.2021; Копія митної декларації країни відправлення №10418010/270521/0157257 від 27.05.2021, позначено, як такі, що надавались митному органу в попередніх випадках митного оформлення: Зовнішньоекономічний договір (контракт) № UKR /40/19 від 06.02.2019.

Сумарна вартість товару, який поставляється та який вказаний у специфікації № 58 від 11.01.2021, №59 від 10.02.2021, №61 від 02.03.2021 та специфікації №62 від 20.04.2021, та який перераховано у рахунку-фактурі №5789 від 27.05.2021 та рахунку-фактурі №5790 від 27.05.2021 склала 3098430,00 рублів РФ.

Митна вартість товару була визначена позивачем за першим методом за ціною договору на рівні 1156334,08 гривень (3098430,00 руб. РФ).

Умови поставки СРТ - Василівка, Україна (Інкотермс 2010).

Платіжними дорученнями № 174 від 26.01.2021, № 16 від 25.02.2021, №22 від 29.03.2021, №28 від 27.04.2021, позивачем було сплачено на користь продавця по контракту № UKR /40/19 від 06.02.2019 року за специфікаціями № 58 від 11.01.2021, №59 від 10.02.2021, №61 від 02.03.2021 та специфікації №62 від 20.04.2021 суму у розмірі 6780191,20 рублів РФ.

Як стверджує відповідач декларантом не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Враховуючи зазначене, у митниці виникли сумніви, що заявлена митна вартість товарів не ґрунтується на дійсній вартості та відповідно, що надані до митного оформлення документи не містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

При цьому, у митниці наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснено за основним та резервним методами визначення митної вартості, з рівнем митної вартості: по товару №1 - 6,16 USD за кг за МД від 14.04.2021 № UA110240/2021/001332.

8 червня 2021 року відповідач повідомив позивача про необхідність надання додаткових документів: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

14.06.2021 позивачем надано Лист №ВЕД-1793 відповідачу в якому він заявляє, що надані документи, є остаточними, інші додаткові документи за МД №UA110250/2021/000501 відсутні в наявності тому надати їх немає можливості.

Також позивач у Листі №ВЕД-1793 повідомив про надання додаткових документів на запит відповідача: бухгалтерських документів (такі як оборотно-сальдова відомість по рахунку 3712 по взаємовідносинам з ООО Метра, розрахунки з контрагентом за період з 06.02.2019 - 14.06.2021 за контрактом № UKR/40/І9 від 06.02.2019); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновок торгово-промислової палати №ОИ-7739 від 10.06.2021.

Щодо інших документів зазначено, що договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - не укладався, оскільки не передбачений умовами зовнішньоекономічного контракту; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) - відсутні, оскільки договори із третіми особами не укладались; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) - не виставлялися та не сплачувалися, оскільки відсутні посередники між сторонами зовнішньоекономічного контракту.

Документів щодо транспортування товару та інші документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, позивачем надано не було, враховуючи те, що за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, тому документи відсутні.

У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за шостим методом.

Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, а саме витрати на транспортування товару.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110250/2021/000008/2 від 14.06.2021 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110250/2021/0002518.

Оформлення вищезазначених товарів декларантом було здійснено та випущено у вільний обіг за МД № UA110250/2021/000514 від 14.06.2021 з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів № UA110250/2021/000008/2 від 14.06.2021. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій відповідно розділу X МК України (відстрочення платежів до 12.09.2021).

Під час дії гарантійних зобов`язань додаткові документи декларантом не надавались.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача та картки відмови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення та картку відмови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови як зазначено у рішенні №UA110250/2021/000008/2 від 14.06.2021 року є те, що декларантом не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Враховуючи зазначене, митний орган дійшов висновку, з яким погодився суд першої інстанції, відносно того, що заявлена митна вартість товарів не ґрунтується на «дійсній вартості товарів» та відповідно, що надані до митного оформлення документи не містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, містять розбіжності та суперечливі відомості (т.1 а.с. 17-21, 22-23).

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, зазначеною правовою нормою передбачено, що надання транспортних (перевізних) документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема передбачено лише у разі, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

При цьому, митний орган, з яким помилково погодився суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів надаються незалежно від цього.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком враховуючи наступне.

Як зазначено в оскарженому рішенні (т.1. а.с.13) та вбачається з контракту № UKR/40/19 від 06.02.2019 р та специфікацій до нього, поставка товару здійснювалась на умовах СРТ, що зобов`язує продавця укласти договір та сплатити фрахт/перевезення, необхідний для доставки товару до названого місця призначення, витрати на забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті, тобто продажна ціна товару вже включає в себе вартість товару та транспортні витрати на його доставку, що свідчить про те, що додаткові витрати на транспортування товару позивачем понесло не було, а отже позивач не зобов`язаний надавати транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, оскільки витрати на перевезення понесені продавцем.

Аналогічно правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №815/2932/18 від 29.04.2021 року.

Додатково про це свідчить інформація, зазначена у гр.20 МД щодо доставки товару до м. Василівка та у гр.21 МД щодо транспортних засобів, отже відповідні витрати були враховані постачальником саме у ціні товару.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що декларантом було надано митному органу Висновок торгово-промислової палати №ОИ-7739 від 10.06.2021 року щодо підтвердження рівня цін на запасні частини для тракторів, який відповідно до ст.11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є обов`язковим для застосування на всій території України (т.1 а.с.72). Отже, митний орган за наявності сумнівів щодо його правильності, мав право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування, однак не зробив це.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що митний орган не довів наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що свідчить про відсутність підстав передбачених ч.2 ст. 53 Митного кодексу України для витребування додаткових документів у декларанта.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про те, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, або підстав вважати що вони містять розбіжності та в них наявні ознаки підробки.

Поданих позивачем документів було цілком достатньо для визначення митної вартості товарів і цей перелік повністю відповідає вищенаведеним правилам ч. 1 ст. 53 МК України.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про неправомірність прийнятого відповідачем 14.06.2021 року рішення про коригування митної вартості товарів: №UA110250/2021/000008/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110250/2021/00025 та необхідності їх скасування.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду зі спірного питання, оскільки зазначені ним рішення Верховного суду на думку колегії суддів було прийнято у справах в яких спір виник за інших обставин. Водночас, раніше зазначена постанова Верховного суду у справі №815/2932/18 від 29.04.2021 року з іншою правовою позицією, прийнята судом пізніше ніж рішення на які послався суд першої інстанції.

Також, слід зазначити, що у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів, відповідач посилається на те, що визначена ним митна вартість товару ґрунтується на інформації, наявній у нього щодо митної вартості товару, митне оформлення яких вже здійснено.

Проте суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність у митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 МК України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.

Відомості надані позивачем стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.

Відповідач зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів відповідач повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Отже, якщо при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів та картці відмови не дотримався вимог, які зазначені вище, тому оскаржуване рішення та картка відмови не можуть вважатися обґрунтованим та таким, що відповідають п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.

Отже, враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність та необхідність скасування оскарженого рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийнятих відповідачем.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

У відповідності з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач вказаного обов`язку не виконав.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 12000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як вбачається з позову, його зміст містить обґрунтування основані на загальнодоступній судовій практиці, а тому написання такого позову не потребувало від адвоката додаткових знань та зусиль, що б могло потребувати додаткового часу для його написання, як наслідок суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що зазначена адвокатом вартість послуги на його складення не відповідає обставинам справи, як наслідок суд зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення таких вимог у загальному розмірі 6000 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у загальній сумі 6000 грн., які підлягають стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі...

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці підлягає стягненню на користь позивача 8676,16 грн + 2270 грн = 10946,16 грн судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову та 13014,24 + 3405 грн = 16419,24 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 27365,40 грн, виходячи з розрахунку 109 46,16 грн. + 16419,24 грн. = 27365,40 грн. (т.1 а.с.8,9 ,191,192).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №280/6686/21 скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Дніпровською митницею Держмитслужби 14.06.2021 року: рішення про коригування митної вартості товарів №UA110250/2021/000008/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA110250/2021/00025.

Стягнути з Запорізької митниці на користь приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль сплачений судовій збір в сумі 27365,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. за рахунок її бюджетних асигнувань.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20 жовтня 2022 року.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов