Справа № 320/15206/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Київ № 320/15206/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (далі позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 26.05.2021 № UA100530/2021/300008/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушуючи норм діючого митного законодавства України відповідачем прийнято протиправне рішення про коригування митної вартості товарів, внаслідок чого скориговано заявлену позивачем за ціною контракту митну вартість імпортованих ним товарів, що призвело до порушення його прав та законних інтересів, оскільки подані позивачем митному органу документи, відповідають встановленим законодавчим вимогам та підтверджують заявлені відомості про митну вартість товарів, у той час, як визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Відповідно до ухвали від 29.11.2021 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим на підставі та на виконання норм митного законодавства України, за результатами розгляду та оцінки поданих позивачем документів для митного оформлення товарів, які були надані в обсязі, яким фактично неможливо підтвердити числові значення складових митної вартості товарів, отже просив суд у задоволенні позову відмовити.

15.06.2022 позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій наголосив, що наведені у відзиві доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки фактично на підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів митному органу були подані усі необхідні документи, які спростовують висновки останнього щодо не підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

23.06.2022 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наголосив, що спірне рішення є правомірним, а підставою для сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товарів стала цінова інформація в базі даних ЄАІС митних органів про рівень митної вартості ідентичних або подібних товарів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 895 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби», реорганізовано територіальні органи Державної митної служби, у тому числі Київську митницю Держмитслужби, шляхом їх приєднання до Державної митної служби.

На виконання вказаної постанови, наказом Державної митної служби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні органи, як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, зокрема, Житомирську митницю, як відокремлений структурний підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП: 44005610).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Київська митниця Держмитслужби з 02.11.2020 перебуває в стані припинення. Водночас, митний пост «Житомир-центральний» є структурним підрозділом Житомирської митниці.

У зв`язку з наведеним, керуючись статтями 48, 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд замінив первісного відповідача Київську митницю Державної митної служби України на належного - Житомирську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП: 44005610) (далі відповідач).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Покупець) та компанією «АТ НЬЮ ГЛАСС» NEWGLASS,JSC (Продавець) укладено договір купівлі-продажу від 08.02.2021 № S2021/001UU, згідно з умовами якого, Продавець згоден виготовити та поставити Покупцеві, а Покупець згоден купити (прийняти та оплатити) у Продавця порожній скляний посуд в асортименті (Товар). Номенклатура, кількість та ціна Товару вказуються в Додатках до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору (пункт 1.2.). Товар передається у власність Покупця. Перехід права власності на товар здійснюється з моменту передачі товару на підставі товаротранспортної накладної та інших супровідних документів на товар (пункт 4.1.). Ціна Товару, встановлена в Додатку, визначається в Євро і включає витрати на пакування, завантаження та маркування. Товар буде постановлено на умовах FCA м. Новий Пазар, Болгарія (Інкотермс-2020) (пункт 2.1.). Товар поставляється Покупцю партіями на умовах, вказаних у відповідному Додатку до Договору (пункт 4.1.). з кожним відвантаженням партії Товару, Продавець надає Покупцеві наступні документи (в залежності від виду транспорту поставки): міжнародна транспортна накладна (CMR) або залізнична накладна, встановленого зразка; паспорт якості; сертифікат відповідності; рахунок-фактуру; сертифікат EUR1 (пункт 5.1.) (том 1, а.с. 9-12).

Згідно з додатком 4 від 19.05.2021 до договору купівлі-продажу від 08.02.2021 № S2021/001UU сторонами визначено для поставки Товар: арт.50805 (0,330 євро/шт.), арт. 50822 (0,260 євро/шт.), арт.53313 (0,280 євро/шт.),, арт.93002 (0,260 євро/шт.),, арт.93600 (0,210 євро/шт.), арт.91502 (GB6B6) (0,285 євро/шт.), арт.91502 (МС12)(0,260 євро/шт.), арт.91502 (SC6B4)(0,250 євро/шт.), арт.91507 (0,310 євро/шт.), арт.91517 (0,360 євро/шт.), арт.92502 (0,290 євро/шт.), арт.94507 (0,260 євро/шт.), арт.96502, арт.96504 (МС12)(0,250 євро/шт.), арт.96504 (SC6B4)(0,255 євро/шт.), арт. 44817 (0,100 євро/шт.), арт. 44851 (0,290 євро/шт.),, арт.44854 (GB6B6)(0,290 євро/шт.),арт.44854 (GB6B6XE)(0,290 євро/шт.).

З метою митного оформлення зазначеного Товару (в режимі імпорт), позивач подав до відділу митного оформлення № 1 митного посту «Житомир-центральний» Київської митниці Держмитслужби митну декларацію від 24.05.2021 № UA100530/2021/324435, в якій визначив митну вартість Товару (1. Посуд столовий, скляний, для пиття: арт.50805, арт. 50822, арт.53313, арт.93002, арт.93600; 2.Посуд столовий, з ніжкою, скляний, для пиття: арт.91502, арт.91507, арт.91517, арт.92502, арт.94507, арт.96502, арт.96504 (МС12), арт.96504 (SC6B4); 3. Посуд столовий, скляний: арт. 44817, арт. 44851, арт.44854 (GB6B6),арт.44854 (GB6B6XE), виготовлений механічним методом зі звичайного скла, без оздоблення), що імпортується, за основним методом - за ціною контракту.

Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої ним митної вартості товару та обраного методу її визначення подавав до митниці разом із митною декларацією наступні документи: пакувальний лист від 20.05.2021 (0271); інвойс № 1 від 20.05.2021 (0380); міжнародну автомобільну накладну 0127641 від 20.05.2021 (CMR) (0862); сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 20.05.2021 (0954); довідку про транспортні витрати № від 20.05.2021; додаток № 4 до контракту від 19.05.2021; контракт S2021/001UU від 08.02.2021; договір про надання послуг перевезення А0006 від 05.02.2021; договір про надання послуг митного брокера S2021/001UU від 09.02.2021.

Оскільки, на думку відповідача, зазначених документів йому було недостатньо для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, у повідомленні від 26.05.2021 митний орган зазначав про необхідність надання позивачем таких додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) копію митної декларації країни відправлення; 5) висновок про вартість характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 6) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 7) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 8) розрахунок ціни (калькуляцію).

У свою чергу, для підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивач додатково подав митниці наступні документи, зокрема: договір транспортно-експедиційного обслуговування від 19.05.2021 № В0082 між експедитором ФОП ОСОБА_1 та перевізником, що здійснив перевезення товару ФОП ОСОБА_2 ; відповідь покупця № 13/2021 від 25.05.2021 про відсутність платежів на користь третіх осіб та відсутність контрактів із будь-якими третіми особами, що був би пов`язаний з договором купівлі-продажу задекларованого товару та документи у ній перелічені; виписки з бухгалтерських та банківських документів, а саме: оборотно-сальдові відомості по розрахункам з Продавцем задекларованого товару; виписки з бухгалтерської документації; виписки з бухгалтерської документації по продажу товарів з минулих поставок на території України; податкові накладні; банківські виписки по розрахункам за товари продані на митній території України; копію експортної декларації № 21BG002008AA485063 від 20.05.2021 з відміткою митниці країни експорту та печаткою прикордонної митниці ЄС; висновок ДП «Держзовнішінформ» № 113/160 від 12.05.2021 на товар з попередніх поставок; довідкову інформацію про рівень цін на ринку країни експорту лист експортера з цінами реалізації своєї продукції на інші країни; прайс-лист покупця для реалізації товару на митній території України; калькуляцію виробника від 15.02.2021 на частину артикулів, що вже імпортувалися на митну територію України у попередніх поставках; калькуляцію виробника від 25.05.2021 на нові артикули, що вперше імпортуються (том 1, а.с. 21).

Натомість 26.05.2021 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA100530/2021/300008/2 (далі спірне рішення), яким відкоригував митну вартість товарів: за № 1 - виходячи з вартості одиниці товару 0,3470 євро; за № 2 - виходячи з вартості одиниці товару 0,3944 євро; за № 3- виходячи з вартості одиниці товару 0,2970 євро (том 1, а.с. 22-23).

Також відповідач склав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100530/2021/00418(том 1, а.с. 24).

Зі змісту спірного рішення вбачається, що у поданій до митного оформлення декларації зазначено, що покупець та продавець пов`язані між собою.

При цьому, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, у тому числі країною виробництва яких є Болгарія. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є значно нижчою за вартість ввезених на митну територію України посуду столового, скляного для пиття, у зв`язку з чим митниця дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість оцінюваних товарів.

Одночасно митниця зазначила, що наданий позивачем висновок ДП «Держзовнішінформ» № 113/160 від 12.05.2021 не може бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості товарів, оскільки містить інформацію щодо рівня цін у відмінних від заявленого в інвойсах; даний документ не охоплює перелік товарів, пред`явлених до митного оформлення, а надана цінова інформація не дає можливості митному органу перевірити відповідність рівня цін фірми-виробника та рівень цін аналогічної продукції.

Також у спірному рішенні митниця зазначила, що відповідно до відомостей, що містяться в автотранспортній накладній № 0127641 від 20.05.2021 перевізником оцінюваного товару є P.E.GavrilovVitaliy. Разом з тим, для підтвердження витрат на транспортування товарів до митного оформлення надана заявка та транспортування вантажу в міжнародному сполученні № 18/05/21-01, що складена особою ФОП ОСОБА_3 , що відповідно до даних автотранспортної накладної не здійснювала перевезення товарів. Дана заявка містить відомості про адресу розвантаження м. Буча, вул. Кірова, 84, Бучанський завод склотари, ТОВ «Юнігласс Україна». Автотранспортна накладна від 20.05.2021 № 0217641, подана до митного оформлення, вбачає місце розвантаження адресу фірми-отримувача вул. Яблунська, 84, м. Буча, Київська область, Україна, ТОВ «Юнігласс Україна». Відповідно до контакту не передбачено передача прав власності, розвантаження чи доставка товару до будь-якого іншого отримувача. Таким чином дана заявка може стосуватися іншого, відмінного від даного перевезення. Враховуючи наведене, митниця дійшла висновку, що заявка на транспортування вантажу в міжнародному сполученні № 18/05/21-01 не може вважатися достатнім та допустимим доказом фактично понесених покупцем товару витрат на транспортування саме оцінюваних товарів. До митного оформлення не подано документ, що підтверджує юридичний зв`язок між ФОП ОСОБА_3 та P.E.GavrilovVitaliy з приводу перевезення оцінюваних товарів.

Таким чином митниця дійшла висновку, що відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до частини десятої статті 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту запропоновано цінову інформацію щодо вартості подібних товарів.

Водночас зазначено, що стосовно товару № 1 метод 2а не може бути застосований у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні; митна вартість визначена за методом 2б, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості подібного товару за митною декларацією № UA500500/2021/003847 від 01.02.2021,- «посуд столовий, скляний, для пиття». Виробник NEWGLASS,JSC, торгова марка UNIGLASSHGI. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. 48312 шт. і складає 0,347 євро/шт.

Стосовно товару № 2, методи 2а та 2б не може бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації про вартість операції на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що прийнята органом доходів і зборів; методи 2в і 2г в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених частиною третьою статті 64Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визначеній органами доходів і зборів митній вартості товарів за митною декларацією № UA100660/2021/040185 від 25.01.2021,- «посуд столовий, стакан для пиття скляний на ніжці». ВиробникNEWGLASS,JSC. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. і складає 0,3944 євро/шт.

Стосовно товару № 3, метод 2а не може бути застосований у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні; митна вартість визначена за методом 2б, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості подібного товару за митною декларацією № UA500500/2021/001062 від 13.01.2021,- «посуд столовий, скляний, склянка для морозива». Виробник NEWGLASS,JSC, торгова марка UNIGLASSHGI. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. 2592 шт. і складає 0,2970 євро/шт.

Джерелом інформації митниця зазначила Митний кодекс України та інформацію щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, які містяться в ціновій базі ЄАІС ДФС України.

Не погоджуючись із правомірністю прийнятого відповідачем рішення, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені норми основного закону означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому, «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

У свою чергу, частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

Разом із тим, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Окрім того, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Враховуючи наведені норми та обставини справи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються, зокрема Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України; у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина друга статті 257 МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

За приписами частини другої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ця норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Зазначене також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом із тим, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 МК України).

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (частина четверта).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що, повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи, митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

У свою чергу, відповідно до частини першої-третьої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; (пункт 2 частини шостої статті 54 МК України).

Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами, окрім іншого, основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно зі статтею 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів (частина перша).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта).

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята).

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята).

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;7) витрати на страхування цих товарів (частина десята).

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті (частина одинадцята).

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Згідно з пунктом 2 параграфу (Ь) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

У свою чергу, відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митним органам право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

На думку суду, сумніви є обґрунтованими, якщо подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей МК України зобов`язують митні органи зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Окрім того, ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, окрім іншого, від 12.10.2021 у справа № 804/15600/15, від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15, від 15.04.2021 у справі № 804/7757/16, отже, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що позивачем були подані митному органу основні та наявні у нього додаткові документи (том 1, а.с. 68-81, 83-126), передбачені частиною другою та частиною третьою статті 53 МК України, необхідні для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, а саме: пакувальний лист від 20.05.2021; інвойс № 1 від 20.05.2021; міжнародна транспортна накладна 0127641 від 20.05.2021 (CMR); сертифікат походження товару форми EUR.1 від 20.05.2021; довідка про транспортні витрати № від 20.05.2021; додаток № 4 до контракту від 19.05.2021; контракт S2021/001UU від 08.02.2021; договір про надання послуг перевезення А0006 від 05.02.2021; договір про надання послуг митного брокера S2021/001UU від 09.02.2021; договір транспортно-експедиційного обслуговування від 19.05.2021 № В0082 та заявка на транспортування вантажу; відповідь покупця № 13/2021 від 25.05.2021 про відсутність платежів на користь третіх осіб та відсутність контрактів із будь-якими третіми особами, що був би пов`язаний з договором купівлі-продажу задекларованого товару та документи у ній перелічені, а саме: виписки з бухгалтерських та банківських документів по продажу товарів за період з 08.02.2021 по 25.05.2021, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; податкові накладні; виписки з бухгалтерської документації; калькуляцію собівартості товару; додаткова інформація щодо вартості у країні-експортері товару; копія експертного висновку про вартісні характеристики товару, що є ідентичним та/або подібним (аналогічним) оцінюваним товарам.

Суд зазначає, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилання відповідача на неподання позивачем додатково витребуваних від нього документів суд не приймає, оскільки ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 809/872/17.

Отже, за результатом дослідження та оцінки наданих позивачем у справі доказів, а саме документів для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, які подавалися митному органу під час митного оформлення товарів, у суду не виникло сумнівів щодо об`єктивності та реальності заявленої ним митної вартості товарів за ціною контракту.

Натомість судом встановлено, що відповідачем всупереч імперативних вимог митного законодавства, не зазначивши конкретних обставин, які викликали сумніви у заявленій позивачем митній вартості товарів (її складових), причини неможливості їх перевірки на підставі наданих позивачем документів, а також не обґрунтувавши необхідність перевірки спірних відомостей з посиланням на документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, було прийняте спірне.

Також суд установив, що з доводів та документів, наданих відповідачем, не вбачається розбіжностей, які б могли вплинути на митну вартість або ознак підробки, що б могли надати митному органу підстави для висновку про невірне визначення позивачем митної вартості.

Одночасно, суд критично сприймає доводи відповідача, наведені у спірному рішенні, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість оцінюваних товарів, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Також суд критично сприймає доводи відповідача щодо неможливості використання для підтвердження заявленої митної вартості товарів, висновку ДП «Держзовнішінформ» № 113/160 від 12.05.2021, оскільки такий висновок містить інформацію й щодо деяких оцінюваних товарів.

Більше того, суд не приймає до уваги висновок, що заявка на транспортування вантажу в міжнародному сполученні № 18/05/21-01 не може вважатися достатнім та допустимим доказом фактично понесених покупцем товару витрат на транспортування саме оцінюваних товарів, оскільки, по-перше, заявка мала оцінюватися поряд з іншими документами на транспортування товарів; по-друге, дані заявки є достовірними та офіційно підтвердженими.

Таким чином, виходячи з наведеного в сукупності, суд доходить висновку, що зазначені відповідачем обставини не могли стати підставою для коригування заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

У взаємозв`язку з наведеним, проаналізувавши доводи відповідача, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості товарів, заявленої позивачем, суд доходить висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Окрім наведеного, щодо коригування відповідачем митної вартості товару за другорядними методами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за основу для коригування митної вартості імпортований позивачем товарів за методом 2б та резервним методом, митним органом взято: для товару № 1 - МД № UA500500/2021/003847 від 01.02.2021,- «посудини для пиття без ножки, із скла, механічного виготовлення, у коробках на палетах». Виробник NEWGLASS,JSC, торгова марка UNIGLASSHGI. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. 0,347 євро/шт. (метод 2 б); для товару № 2 - МД № UA100660/2021/040185 від 25.01.2021,- «посуд столовий, стакан для пиття скляний на ніжці». ВиробникNEWGLASS,JSC. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. 0,3944 євро/шт. (резервний метод); для товару № 3 МД № UA500500/2021/001062 від 13.01.2021,- «посуд столовий, скляний, склянка для морозива, у коробках на палетах». Виробник NEWGLASS,JSC, торгова марка UNIGLASSHGI. Країна виробництва Болгарія. Умови поставки FCA м. Новий Пазар. 0,2970 євро/шт. (метод 2 б).

У свою чергу, позивачем розмитнювався за основним методом - за ціною контракту товар 1. Посуд столовий, скляний, для пиття: арт.50805, арт. 50822, арт.53313, арт.93002, арт.93600; 2.Посуд столовий, з ніжкою, скляний, для пиття: арт.91502, арт.91507, арт.91517, арт.92502, арт.94507, арт.96502, арт.96504 (МС12), арт.96504 (SC6B4); 3.Посуд столовий, скляний: арт. 44817, арт. 44851, арт.44854 (GB6B6),арт.44854 (GB6B6XE), виготовлений механічним методом зі звичайного скла, без оздоблення).

Разом із тим, у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару за такою декларацією дійсно було імпортовано до України.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Разом з тим, у спірних правовідносинах, відповідачем не доведено суду здійснення порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.

При цьому, наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок тощо), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі №809/4367/15.

Окрім того, відповідачем не доведено, що товар за згаданими вище митними деклараціями дійсно був увезений до України та те, що митна вартість за вказаними митними деклараціями не була відкоригована митницею та що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та не було скасоване судом.

Отже, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правова позиція щодо необхідності доведення відповідачем обставин неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 826/23118/15.

Окрім того суд також враховує правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, про те, що спрацювання АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками) є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.

При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 04.11.2021 у справі № 120/2634/19-а навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Отже, відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведених норм у взаємозв`язку з фактичними обставинами справи, суд доходить висновку, що відповідачем не наведено та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність спірного рішення. Натомість, суд вважає, що надані позивачем до митного оформлення документи спростовують сумніви щодо достовірності поданих відомостей про митну вартість товару і правильності обрання позивачем методу визначення та обчислення митної вартості товару.

За викладених обставин суд доходить висновку, що спірне рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, отже є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 17.11.2021 № 718 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2379, 00 грн., яка підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У свою чергу, за приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої, дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинились.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу його представником надано суду копії таких документів: договору про надання правової допомоги № 85 від 11.05.2021; акта виконаних робіт № 000391 від 23.11.2021 на суму 10820,00 грн., рахунку від 23.11.2021 на суму10820,00 грн. та платіжного доручення № 759 від 26.11.2021 на суму 10820,00 грн.

Дослідивши та проаналізувавши зміст перелічених вище документів у сукупності та беручи до уваги наявні у справі матеріали, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд доходить висновку, що позивачем підтверджені понесені витрати на правову допомогу в сумі 10 820, 00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 48, 52, 73-78, 90, 134, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 26.05.2021 № UA100530/2021/300008/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (; місцезнаходження: 08294, Київська область, м. Буча, вул. Яблунська, буд. 84) судовий збір у розмірі 2379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 0 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП: 44005610; місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 25).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнігласс Україна» (; місцезнаходження: 08294, Київська область, м. Буча, вул. Яблунська, буд. 84) витрати на правничу допомогу в сумі 10 820 (десять тисяч вісімсот двадцять) гривень 0 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП: 44005610; місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 25).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.