Справа № 462/4026/22
Суддя: Мруць І. С.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4026/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Р.,

справа №462/4026/22

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Яцишин А.В.,

відповідач Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яцишина Андрія Володимировича до Відділу поліції №2 (м. Жовква) Львівського районного управління поліції №1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови від 21.07.2022 року серія ЕАР №5643423 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та за наслідками неповного з`ясування обставин справи, з огляду на наступне. Позивачу не було повідомленно про факт складення оскаржуваної постанови відносно нього, працівники поліції не довели до відома позивача про складення адміністративних матеріалів відносно нього, оскаржувана постанова надійшла позивачу через засоби поштового зв`язку. Зазначає, що незважаючи на описане у оскаржуваній постанові, позивач має посвідчення водія на право керування відповідної категорії ВХО 010458, які ним пред`являлись, проте не були взяті до уваги працівником поліції, він не здійснював рух на транспортному засобі, перебував в нерухомому автомобілі, а отже обставини наведені в оскаржуваній постанові є надуманими та не відповідають дійсності.

09.09.2022 року ухвалою судді матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яцишина Андрія Володимировича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

20.10.2022 року до суду надійшов відзив Головного управління національної поліції у Львівській області на позовну заяву, у якому представник ГУНП просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу поліції №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області відмовити. Зазначає, що 21.07.2022 року позивача притягнуто до відповідальності за керування транспортним засобом без посвідчення водія (не пред`явив для перевірки), чим він порушив п.2.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Окрім цього, позивача в цей день також притягнуто до відповідальності за здійснення стоянки ТЗ на тротуарі, про що складено постанову про накладення адміністративного стягнення. На підтвердження своїх доводів представник долучила диск із відеозаписом події.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, у відзиві просила розглядати справу за наявними в ній доказами та аргументами, з врахуванням обставин, висвітлених у відзиві відповідача на позовну заяву та доданих до нього документів.

За наведених обставин, їх неприбуття у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує, ч. 1 ст.286 КАС України, відповідно до якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, строки розгляду даної справи, діючи згідно з вимогами ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились, на підставі наявних в справі доказів.

На підставі ч. 9 ст.205 цього Кодексу справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч.4 ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАР№ 5643423 від 21.07.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та зазначено, що останній 21.07.2022 року о 10.58 год. в м. Жовква площа Вічева, 3, здійснював рух транспортним засобом при цьому не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР України. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.п. а, г п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, г) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 1.10 Правил, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У відповідності до п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Судом оглянуто долучений до відзиву відеозапис, який міститься на DVD-R диску, та встановлено, що на такому відсутній момент зупинки автомобіля позивача працівниками поліції та факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, про що останній повідомляв інспектору.

Крім цього, суд вважає доводи представника відповідача ГУНП у Львівській області про накладення адміністративних стягнень на ОСОБА_1 водночас за керування транспортним засобом без посвідчення водія та здійснення стоянки транспортного засобу на тротуарі взаємовиключними та такими, що суперечать один одному.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такий висновок зроблено також у постанові КАС ВС від 08.07.2020 №463/1352/16-а (К/9901/21241/18).

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У поданому позові позивач вину у вчиненні правопорушення заперечив з підстав, що у справі немає доказів вчинення ним правопорушення, а відповідачем не подано належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідачем не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ст. 77 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і доводять достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин у справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення - не доведена.

В свою чергу, позовна вимога щодо визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною задоволенню не підлягає, оскільки охоплюється вимогами про скасування оскаржуваної постанови.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 495.20 грн., (а.с.19) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до змісту заяви, позивач просить стягнути з відповідача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 02.08.2022 р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Яцишином А.В.; акт приймання-передачі від 03.08.2022 р., графік виконаних робіт по договору №02/08-22 від 02.08.2022 року, квитанцію АТ КБ «Приватбанк» про оплату послуг адвоката в розмірі 1500,00 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, а також, те що інша сторона не заявляла клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що позивач довів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу та їх пропорційність відповідно до предмету спору на суму 1500,00 грн. а тому клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 9, 77, 139, 241, 244, 246, 268, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яцишина Андрія Володимировича до Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській областіпро скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задоволити.

Постанову інспектора Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській областіу справі про адміністративне правопорушення від 21.07.2022 року серії ЕАР№ 5643423 щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір у розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) грн. 20 коп., сплачений ОСОБА_1 , стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській областіна користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене, згідно з ч.4 ст.286 КАС України, протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно з ст.272 КАС України, після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 );

відповідач Відділ поліції №2 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області(юридична адреса: 80300, м. Жовква, вул. С. Бандери, будинок № 13, Львівської області, .).

Судове рішення складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя: І.С. Мруць