Справа № 260/554/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 жовтня 2022 року м. Ужгород№ 260/554/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури (далі відповідач), яким просить суд:

1) прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2) здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін;

3) стягнути з Держави України в особі Закарпатської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу, визначеного за ч. З ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з липня 2015 року по березень 2020 року включно у сумі 1 411 045,8 (один мільйон чотириста одинадцять тисяч сорок п`ять) грн. 80 коп.;

4) на підставі п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», просив звільнити його від сплати судового збору (а.с.1-19).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

В період із квітня 2003 року по серпень 2020 року позивач безперервно працював в органах прокуратури Закарпатської області. Наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області Дем`янчука І.І., від 18.08.2020 №351к, ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) із 20.08.2020р. звільнено з посади заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області із посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно положень Закону України від 19.09.2019р. № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказу Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» та наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» з 11 вересня 2020 року припинено функціонування прокуратури Закарпатської області та розпочала роботу Закарпатська обласна прокуратура.

Починаючи з 01 липня 2015 року заробітна плата прокурорів повинна регулюватися виключно ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Однак, з липня 2015 року по вересень 2020 року заробітна плата прокурорів регулювалася постановами Кабінету Міністрів України, тобто підзаконними нормативними правовими актами, що суперечить нормам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та нормам міжнародного права.

Так, частиною третьою статті 152 Конституції України визначено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Позивач у позові звертає увагу суду, що в Україні на момент звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом відсутні норми, які напряму регулювали б порядок відшкодування шкоди, завданої неконституційними актами. Тому позивач у позові наголошує, що у даному випадку норми Конституції України повинні застосовуватись, як норми прямої дії.

Відповідно до змісту частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.

В період з 26.10.2014 до 31.12.2016 (з 01.01.2017 вже діяла нова редакція статті з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016) частина третя статті 81 Закону України «Про прокуратуру» встановлювала, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Згідно пункту 1 частини четвертої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури 1.2. Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: керівника підрозділу регіональної прокуратури 1,27.

З 01 січня 2017 року до 24 вересня 2019 року (з 25.09.2019 вже діяла нова редакція статті з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019) частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.01.2017 становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Пункт 1 частини четвертої статті 81 вказаного Закону встановлював, що посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури 1.2. Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: керівника підрозділу регіональної прокуратури 1,27. У відповідності до вимог п. 10 ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: заступника керівника підрозділу регіональної прокуратури 1,17.

З 25 вересня 2019 року абзац перший частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» мав наступний зміст: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року». Пункт 1 частини четвертої статті 81 зазначеного Закону передбачав, що посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора обласної прокуратури 1.2. А також, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом: заступника керівника підрозділу регіональної прокуратури 1,17.

Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень. Згідно змісту ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 2 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Згідно змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», встановлено у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень. Згідно змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні. Згідно змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня. Згідно змісту ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні.

З урахуванням посад, які обіймав позивач з липня 2015 року по час звернення до суду та відповіді Закарпатської обласної прокуратури за № 27-62 вих 21 від 28.01.2021р. про розміри посадових окладів, а також нарахування заробітної плати, позивачем встановлено різницю між фактично нарахованим окладом та тим, який повинен бути виплачений.

Таким чином, з липня 2015 року по березень 2020 року різниця між фактично нарахованим посадовим окладом та посадовим окладом, який повинен бути нараховано позивачу, відповідно до вимог зазначеного закону становить (107 894,08 + 263 052,16 + 305 457,60 + 285 190,56 + 337 465,04 + 111 986,36) 1 411 045,80 грн..

З огляду на викладене, позивач вважає, що діями та рішенням держави Україна було порушено його право власності (правомірні очікування позивача на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за період роботи у органах прокуратури, не були реалізовані державною Україна), чим завдано майнову шкоду ОСОБА_1 актом, що визнаний неконституційним. У зв`язку з чим, останній і звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.55, 56).

У подальшому представником відповідача було подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог повністю та просить суд відмовити в задоволені таких (а.с.72-77).

Також представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у даній справі та про розгляд такої за правилами загального позовного провадження (а.с.60, 61, 66-68).

Позивач письмово заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі (а.с.93-96).

24 жовтня 2022 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відмолено представнику відповідача у задоволенні клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та у закритті провадження у даній адміністративній справі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 08 квітня 2003 року прийнятий на роботу в органи прокуратури Закарпатської області на посаду слідчого прокуратури Перечинського району з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису на підставі його заяви, що підтверджується наказом Прокуратури Закарпатської області № 138 від 07 квітня 2003 року (а.с.46).

У період із квітня 2003 року по серпень 2020 року позивач безперервно працював в органах прокуратури Закарпатської області, яка без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з вересня 2020 року перейменована в Закарпатську обласну прокуратуру, та обіймав наступні посади:

- з 08 квітня 2003 року по 21 березня 2005 року - слідчий прокуратури Перечинського району Закарпатської області;

- з 21 березня 2005 року по 10 квітня 2006 року - старший слідчий прокуратури міста Ужгорода Закарпатської області;

- з 10 квітня 2006 року по 15 липня 2011 року - старший слідчий слідчого відділу прокуратури Закарпатської області;

- з 15 липня 2011 року по 30 листопада 2012 року - слідчий в особливо важливих справах відділу нагляду за виконанням законодавства у сфері запобігання і протидії корупції та досудовим слідством прокуратури Закарпатської області;

- з 30 листопада 2012 року по 01 березня 2013 року - старший прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу прокуратури Закарпатської області;

- з 01 березня 2013 року по 29 липня 2013 року - старший слідчий слідчого відділу прокуратури Закарпатської області;

- з 29 липня 2013 року по 23 вересня 2016 року - начальник слідчого відділу прокуратури Закарпатської області;

- з 23 вересня 2016 року по 17 травня 2018 року - начальник слідчого відділу слідчого управління прокуратури Закарпатської області;

- з 17 травня 2018 року по 07 грудня 2018 року - заступник начальника відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області;

- з 07 грудня 2018 року по 20 серпня 2020 року - заступник начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області.

Вищевказані обставини підтверджуються записами до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та біографічною довідкою, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.32-38, 44, 45).

Як вбачається із матеріалів справи, Наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області Дем`янчука І.І. від 18 серпня 2020 року за №351к, ОСОБА_1 із 20 серпня 2020 року звільнено з посади заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області із посиланням на пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Так, згідно положень Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказу Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» та наказу Генерального прокурора від 08 вересня 2020 року № 414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» з 11 вересня 2020 року припинено функціонування прокуратури Закарпатської області та розпочала роботу Закарпатська обласна прокуратура (а.с.50-52).

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 вважає, що в період з липня 2015 року по березень 2020 року Держава Україна в особі Закарпатської обласної прокуратури завдала йому матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої частини заробітної плати в загальному розмірі 1 411 045,80 грн., у зв`язку з чим останній і звернувся до суду з даним позовом.

У заявлений позивачем спірний період, а саме з липня 2015 по березень 2020 року оплата праці прокурорсько-слідчих працівників прокуратури області, у тому числі і позивача, здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року за № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року.

Частиною першою статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1697-VII) передбачено, що заробітна плата прокурорів регулюється Законом № 1697-VII та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідно до положень статей 8 та 13 Закону України «Про оплату праці», умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев`ятої статті 81 Закону № 1697-VII, якою передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно статті 89 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Так, Законами України про Державний бюджет на 2015-2020 роки не було передбачено видатки на реалізацію положень Закону № 1697-VII.

Згідно з вимогами Бюджетного Кодексу України та розміру загальної суми, передбаченої в Законах України «Про Державний бюджет України» на утримання органів прокуратури з 2015 по 2020 роки Генеральною прокуратурою України проводились розрахунки сум на оплату праці у розрізі прокуратур усіх рівнів для затвердження їх у відповідних кошторисах видатків на кожен рік відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Також, щорічно на виконання завдання Офісу Генерального прокурора відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» прокуратурою надаються на затвердження Генеральному прокурору штатні розписи регіональної та місцевих прокуратур, де встановлюються оклади.

У подальшому при внесенні змін до структури або окладів у штатному розписі регіональних та місцевих прокуратур складається новий штатний розпис на дату видання наказу Генеральним прокурором або прийняття нових нормативно правових актів з умов оплати праці.

Таким чином, в силу положень статті 19 Конституції України, статті 98 Кодексу законів про працю України, нарахування та сплата заробітної плати позивачеві здійснювалась виключно на підставі штатного розпису та лише в межах фонду оплати праці, затверджених Генеральним прокурором України, з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 та від 09 грудня 2015 року № 1013.

Частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас, Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пункт 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Закон України Про Державний бюджет України на відповідний рік, як спеціальний Закон, яким регулюються бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надають повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Вищенаведені законодавчі приписи, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались.

При цьому слід врахувати, що за загальним правилом конкуренція правових норм у часі повинна вирішуватися на користь норми, прийнятої пізніше, оскільки найновіше законодавство демонструє способи та форми правового регулювання, які, на думку законодавця, на даному етапі розвитку суспільства є більш доцільними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року за № 505 надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (п.п. 2, 6).

Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону № 1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону № 1697-VII є неможливою без унесення відповідних змін як до Постанови № 505, так і до Бюджетного кодексу України й законів про Державний бюджет України на відповідні періоди, щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що Закарпатська обласна прокуратура не наділена правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом № 1697-VII.

Дана позиція узгоджується з постановами Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №0640/3667/18 та від 07.05.2020 по справі №802/1179/16-а.

При цьому, посилання позивача на те, що оскільки рішенням Конституційного Суду від 26 березня 2020 року у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону N 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а отже він має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з липня 2015 по березень 2020 відповідно до ст. 81 Закону №1697-VII є безпідставними з огляду на наступне.

За положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13 липня 2017 року передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно статті 97 цього ж закону суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Суд може вимагати від відповідних органів письмове підтвердження виконання рішення, додержання висновку.

Конституційним Судом України в п. 2 резолютивної частини рішення №6-р/2020 від 26 березня 2020 року по справі №1-223/2018(2840/18) вказано про втрату чинності положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 26 березня 2020 року.

Таким чином, саме з цього часу втратили чинність положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем.

З огляду на вказане, визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком для органу прокуратури у вигляді відшкодування шкоди, оскільки прокуратура,- у спірних відносинах, була зобов`язана і діяла у межах та на підставі того законодавства, яке існувало на час виникнення спірних відносин, а тому висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 26 березня 2020 року за №6-р/2020 по справі №1-223/2018 (2840/18) не можуть бути підставою для зобов`язання Закарпатську обласну прокуратуру відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати за період з липня 2015 по березень 2020 року відповідно до статті 81 Закону №1697-VII.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді недоплаченої частини заробітної плати є безпідставними та необґрунтованими.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець