Справа № 360/554/22
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2022 року Справа № 360/554/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича (далі представник позивача) в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому представник позивача з урахування уточненої позовної заяви від 31 січня 2022 року б/н просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 16 листопада 2021 року № 222879 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмір 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є фізичною особою-підприємцем, одним із видів діяльності якого є перевезення вантажу.

На праві власності позивач має автомобіль марки RENAULT MAGNUM 460, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом-спеціалізованим - самоскидом - GENERAL TRAILERS, державний номер НОМЕР_2 .

21 жовтня 2021 року під контролем позивача здійснено завантаження автомобіля марки RENAULT MAGNUM 460, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом-спеціалізованим - самоскидом - GENERAL TRAILERS, державний номер НОМЕР_2 , насінням соняшника в межах допустимих норм навантаження. Після чого зазначений автомобіль під керуванням водія ОСОБА_2 вирушив з м. Старобільська Луганської області до Харківської області.

21 жовтня 2021 року приблизно о 12 год. 30 хв. позивачу зателефонував водій ОСОБА_2 та повідомив, що виїхавши з м. Сватово Луганської області, був зупинений співробітниками Державної служби України з безпеки на транспорті на автодорозі Н-26 на 131 км+900 метрів (блокпост), де відповідач в наказному порядку запропонував йому пройти контрольне зважування транспортного засобу під його керуванням на мобільних вагах, за результатами якого встановлено перевантаження на одну вісь, з чим водій був незгодний та запропонував пройти повторне зважування, на що йому відмовили.

21 жовтня 2021 року приблизно о 14 год. 30 хв. позивач прибув на блокпост, розташований на автодорозі Н-26 на 131 км+900 метрів, де запропонував відповідачу провести повторне зважування, у зв`язку з незгодою щодо результатів зважування, на що йому також відмовили. Після чого водій ОСОБА_2 за дозволом відповідача продовжив свій рух на зазначеному транспортному засобі до Харківської області.

Будь-яких дій щодо «приведення» у відповідність до норм допустимого навантаження автомобіля марки RENAULT MAGNUM 460, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом-спеціалізованим самоскидом - GENERAL TRAILERS, державний номер НОМЕР_2 , після встановлення такого перевантаження відповідачем здійснено не було.

16 листопада 2021 року на адресу позивача надійшов лист від відповідача з повідомленням про розгляд справи про порушення відповідно до пункту 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті з необхідністю прибути 16 листопада 2021 року в період з 09 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. до відповідача для розгляду справи.

Позивач 16 листопада 2021 року приблизно об 11 год. 00 хв. 11 год. 30 хв. прибув до відповідача на розгляд справи, але відповідач спершу запропонував йому розписатися, що позивач був присутнім при розгляді справи, а потім не здійснюючи її розгляд, не роз`яснивши будь-яких його прав, вручив йому постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу від 16 листопада 2021 року № 222879, вивченням якої встановлено, що: « ОСОБА_1 21 жовтня 2021 року 12.30, а/д Н-26, 131 км+900, акт № 289295, допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні, відповідальність за яке передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», стягнуто з ОСОБА_1 адміністративно- господарський штраф в сумі 17000,00 грн.

Представник позивача зазначає, що відповідно до пункту 9 розділу ІІ «Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю» Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 липня 2016 року № 255 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2016 року за № 1171/29301, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником. Отже, резюмує представник позивача, пересувний пункт габаритно-вагового контролю, який має відповідну технічну характеристику вагового обладнання, визначену виробником, в межах норми може здійснювати похибку при проведенні зважування 2 %.

Згідно з актом № 289295 проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21 жовтня 2021 року, під час перевірки виявлено перевищення допустимих вагових норм на 11 % - без наявності відповідного дозволу. Пересувний пункт габаритно-вагового контролю, який має відповідну технічну характеристику вагового обладнання, визначену виробником, в межах норми може здійснювати похибку при проведенні зважування 2 %, а відповідно беззаперечно в цьому випадку можливо стверджувати, що доведеним є факт можливого перевантаження на одиноку вісь могло скласти 9 %.

З огляду на викладене, представник позивача вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскаржувану постанову.

Державна служба України з безпеки на транспорті адміністративний позов не визнала, про що 22 лютого 2022 року через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) за вхідним реєстраційним № 7510/2022 подала відзив на позовну заяву від 22 лютого 2022 року б/н, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначає, що 21 жовтня 2021 року співробітниками Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у Луганській області на підставі направлення на рейдову перевірку від 21 жовтня 2021 року № 014088 проводилася рейдова перевірка транспортних засобів, що здійснювали перевезення пасажирів і вантажів, на а/д Н-26 Чугуїв-Мілове (ч-з Старобільськ), км139+800 о 12-07 було перевірено наявність документів на перевезення вантажів та проведено ваговий контроль автомобіля Рено Магнум 460, держномер НОМЕР_1 , з напівпричепом Дженерал Трейлерс, держномер НОМЕР_3 , що належить позивачу, під управлінням водія ОСОБА_2 . Згідно з товарно-транспортною накладною від 21 жовтня 2021 року № 010590 зазначений транспортний засіб перевозив насіння соняшника («семечки»). В ході габаритно-вагового контролю встановлено факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу, а саме навантаження на другу вісь транспортного засобу склало 12210 кг замість максимально допустимих 11000 кг (11 тонн), що перевищує норму на 11 %. Уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки складено відповідні матеріали про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Повідомлення від 05 листопада 2021 року № 93428/27.2/24-21 про розгляд справи про порушення, заплановане на 16 листопада 2021 року з 9-00 год. до 14-00 год. за адресою: м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 14, оф. 25, направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням.

16 листопада 2021 року позивач особисто прибув на розгляд матеріалів, про що свідчить його особистий підпис в повідомленні про розгляд. Матеріали про порушення розглядались в присутності позивача.

Згідно з матеріалами про порушення позивач здійснював перевезення насіння, тобто подільного вантажу, який можливо розділити на частини без втрати споживчих властивостей. Отже, на підставі абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносно позивача винесено постанову за № 222879 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена з повним дотриманням вимог чинного законодавства, та просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 26 січня 2022 року позовну заяву адвоката Солодовнікова Олександра Петровича залишено без руху.

Ухвалою від 03 лютого 2022 року адвокату Солодовнікову Олександру Петровичу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 360/554/22 за позовною заявою адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу шляхом зупинення стягнення штрафу в сумі 17000,00 грн Старобільським відділом державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі постанови від 16 листопада 2021 року № 222879 про застосування адміністративно-господарського штрафу до набрання сили рішенням суду у справі № 360/554/22.

Ухвалою від 07 лютого 2022 року про відкриття провадження в адміністративній справі визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у встановленому законом порядку 26 травня 1999 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, видами діяльності якого є 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний) та 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, про що свідчить інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до акта від 21 квітня 2021 року № 2 обстеження майданчика для роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-26 Чугуїв-Мілове (через м. Старобільськ) км131+900 (ліворуч), складеного комісією у складі провідного інженера відділу ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, штучних споруд та безпеки дорожнього руху Служби автомобільних доріг у Луганській області Олександра Мірошника, головного спеціаліста відділу державного контролю на автомобільному транспорті Департаменту державного контролю на транспорті Укртрансбезпеки Дмитра Гриньова та інспектора відділу БДР Управління патрульної поліції в Луганській області Євгена Гончаренка, майданчик для роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю на ділянці автомобільної дороги загального користування Н-26 Чугуїв-Мілове (через м. Старобільськ) відповідає вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 28 липня 2016 року № 255 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2019 року за № 1171/29301.

21 жовтня 2021 року о 12 год. 30 хв. відповідно до графіку проведення рейдових перевірок відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Луганській області Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у період з 18 жовтня 2021 року по 24 жовтня 2021 року, затвердженого 18 жовтня 2021 року заступником начальника управління начальником ВДК за безпекою на транспорті Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки І. Хіровим, та направлення на рейдову перевірку від 21 жовтня 2021 року № 014088 посадовими особами відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Луганській області Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Кущом М.В. та ОСОБА_3 на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на території відповідно до системи адміністративно-територіального устрою України Луганської та Донецької областях, проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами рейдової перевірки посадовими особами відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Луганській області Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Кущом М.В. та ОСОБА_3 складено акт від 21 жовтня 2021 року № 289295, дослідженням якого встановлено, що за результатами перевірки транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM 460, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом - спеціалізованим самоскидом - GENERAL TRAILERS, модель TX34CW-2FAK1A, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу. Від підписання акта від 21 жовтня 2021 року № 289295 та надання пояснень водій ОСОБА_2 відмовився.

За результатами проведеного посадовою особою відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Луганській області Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Кущом М.В. із залученням оператора вагового комплексу ОСОБА_4 габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM 460, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом спеціалізованим самоскидом - GENERAL TRAILERS, модель TX34CW-2FAK1A, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , встановлено, що повна маса транспортного засобу становила 39,100 тон (нормативно допустима 40,000 тон), навантаження на одиночну вісь склало 12,210 тон (при дозволених 11,000 тон), що підтверджується талоном зважування від 21 жовтня 2021 року № 852, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 21 жовтня 2021 року № 0003270, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 21 жовтня 2021 року № 043579 з додатком, в якому наведено розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу. Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 21 жовтня 2021 року № 043579, в якому зафіксовані осьові навантаження на одиночну вісь 12,210 тон, не підписаний водієм ОСОБА_2 через відмову.

Відповідно до пункту 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567), позивача листом від 05 листопада 2021 року за № 93428/27.2/24-21 запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 16 листопада 2021 року для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, позивач був присутній при розгляді справи, про що свідчить його особистий підпис на листі Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 05 листопада 2021 року за № 93428/27.2/24-21.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноваженою особою Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову від 16 листопада 2021 року № 222879 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою до позивача за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, відповідальність за яке передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

Вирішуючи адміністративний позов в межах заявлених позовних вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті (тут і надалі посилання на норми Положення наводяться у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті (підпункт 2 пункту 5 Положення); здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю (підпункт 15 пункту 5 Положення); здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (підпункт 19 пункту 5 Положення); здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (підпункт 27 пункту 5 Положення).

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. Державні службовці та працівники Укртрансбезпеки мають службові посвідчення відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Луганській області.

Згідно з пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 196-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті вирішено погодитися з пропозицією Міністерства інфраструктури і Держаної служби з безпеки на транспорті щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом злиття відповідно територіальні органи зазначеної Служби згідно з додатком, зокрема, утворено Східне міжрегіональне управління Укртрансбезпки шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області з Управлінням Укртрансбезпеки у Луганській області.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III Про автомобільний транспорт (далі Закон № 2344-III), який відповідно до статті 3 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (тут і надалі посилання на норми Закону наводяться у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з статтею 1 Закону № 2344-III у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні:

автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження;

великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри;

відмова від габаритно-вагового контролю - будь-які дії або бездіяльність, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка;

габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України Про транспорт, Про дорожній рух, чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Абзацами першим, другим, дванадцятим, тринадцятим частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III регламентовано, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту; стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Частинами чотирнадцятою, сімнадцятою та вісімнадцятою статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Частиною першою статті 34 Закону № 2344-III серед іншого передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1567 (тут і надалі посилання по положення Порядку № 1567 наводяться в редакції, яка діяла на час проведення перевірки автомобіля позивача) цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками) (абзаци перший, третій пункту 4 Порядку № 1567).

Згідно з пунктом 12 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин (пункт 13 Порядку № 1567).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку № 1567).

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю. Під час проведення рейдової перевірки можливе: застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Абзацом першим пункту 21 Порядку № 1567 визначено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (пункт 22 Порядку № 1567).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку № 1567).

Відповідно до пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з пунктом 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням (абзац перший пункту 29 Порядку № 1567).

Статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV Про автомобільні дороги регламентовано, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі Порядок № 879).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 879 (тут і надалі посилання по положення Порядку № 879 наводяться в редакції, яка діяла на час проведення перевірки автомобіля позивача) терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (підпункт 2);

великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (підпункт 3);

габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (підпункт 4);

дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов (підпункт 5);

вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики (підпункт 6);

місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю (підпункт 7);

пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками (підпункт 9);

точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (підпункт 11).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктами 12, 13 Порядку № 879 регламентовано, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку № 879).

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пункт 16 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку № 879).

Абзацом першим пункту 21 Порядку № 879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначає Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2014 року за № 215/24992 (далі Порядок № 1007/1207).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1007/1207 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до підпунктів 4, 5, 9 пункту 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку.

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлюють Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі Правила № 30).

Згідно з пунктом 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (тут і надалі посилання по положення Правил дорожнього руху наводяться в редакції, яка діяла на час проведення перевірки автомобіля позивача), визначено таке:

за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м;

осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м;

рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється;

забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Абзацами першим, четвертим пункту 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що дозвіл та плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу є обов`язковими при здійсненні перевезень великоваговими чи великогабаритними транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативно допустимі. Разом з цим, перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху в межах 2 % не потребує оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого. У межах спірних правовідносин перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху становило більше 2 відсотків (11 відсотків). Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами. З урахуванням викладеного, посилання представника позивача, що з урахуванням допустимої похибки у 2 % перевищення вагових параметрів позивачем складає 9 % не відповідають дійсності, оскільки у випадку позивача перевищення вагових параметрів склало 11 %, що перевищує допустиму похибку - 2 %.

Оскільки у спірному випадку перевищення нормативно допустимої ваги складає більше 10 %, то з урахуванням частини четвертої статті 48 Закону № 2344-III перевезення такого вантажу може здійснюватися лише за наявності дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами.

Відповідно до абзаців першого, п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, розмір адміністративно-господарського штрафу, застосованого до позивача, відповідає вимогам абзацу п`ятнадцятої частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

За таких обставин, постанова Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 16 листопада 2021 року № 222879, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, є правомірною та скасуванню не підлягає.

Посилання представника позивача в обґрунтування позовних вимог на пункт 9 розділу ІІ «Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю» Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 липня 2016 року № 255 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2016 року за № 1171/29301, відповідно до якого вагове обладнання повинно забезпечувати по осьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником, суд не приймає, оскільки з 12 жовтня 2021 року діє інша редакція Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно- вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 липня 2016 року № 255 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2016 року за № 1171/29301, яка не містить таких положень.

Стосовно доводів представника позивача щодо здійснення габаритно-вагового контролю відповідачем за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, згідно з якою відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 має відбуватись вимірювання (зважування) як процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, суд зазначає таке.

Статтею 4 Закону України 30 червня 1993 року № 3353-XII Про дорожній рух до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху, окрім іншого, належить підготовка проектів законів, нормативних актів з питань дорожнього руху та його безпеки, а також відповідальності за їх порушення на території України.

Дійсно на час проведення габаритно-вагового контролю належного позивачу транспортного засобу відповідна методика спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології не була затверджена, проте визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 затверджено відповідний Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який і був застосований відповідачем.

Отже, відсутність методики, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не є підставою, яка звільняє автомобільних перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 серпня 2018 року у справі № 820/1420/17, від 03 липня 2019 року у справі № 819/1381/16 та від 09 серпня 2019 року у справі № 817/1051/16, в яких суд касаційної інстанції також зазначив, що діючим законодавством не передбачено обов`язковість зазначати в квитанції та інших документах тип вагів, на яких здійснювалось зважування транспортного засобу, а свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки свідчить, що цей засіб може використовуватись.

Посилання представника позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром Інститут Метрології, свідоцтво про атестацію № 02-84-08, не розповсюджується на транспорті засоби з рідким та сипучим вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, із зазначенням, що такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у справі № 816/2329/13-а (постанова від 12 квітня 2018 року), у справі № 826/442/13-а (постанова від 16 січня 2018 року), у справі № 821/597/17 (постанова від 12 червня 2018 року), суд відхиляє з огляду на таке.

Зазначені позивачем постанови Верховного Суду винесені за наслідками розгляду справи у податкових спорах, в яких суд касаційної інстанції висловив правову позицію, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Отже, правові позиції Верховного Суду у справі № 816/2329/13-а (постанова від 12 квітня 2018 року), у справі № 826/442/13-а (постанова від 16 січня 2018 року), у справі № 821/597/17 (постанова від 12 червня 2018 року), є незастосованими до спірних правовідносин.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Верховний Суд у постанові від 28 липня 2022 року у справі № 380/5173/20 зробив правовий висновок, згідно з яким правова норма абзацу чотирнадцятого частини першої статті 60 Закону № 2344-III не містить посилань на будь-яку величину похибки, а прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає інакшого трактування.

Колегія суддів Верховного Суду визнала помилковими твердження скаржника про те, що встановлена законодавством 2 % величина похибки повинна враховуватися при обчисленні загальної величини перевищення вагових параметрів над нормативними не лише при обчисленні плати за проїзд автомобільними дорогами, а й при застосуванні адміністративно-господарського штрафу, оскільки такі твердження не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства.

Зазначила, що перевищення вагових параметрів на 2 % в порівнянні з визначеними в пункті 22.5 Правил дорожнього руху є саме понаднормативним перевищенням (а не допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів, як помилково вважає позивач), проте таке перевищення не несе таких наслідків для перевізника як обов`язок оформити відповідний дозвіл та внести плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

При цьому Суд зауважив, що у пункті 30 Порядку № 879 наведено формулу, за якою здійснюється розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту. Ця формула не містить необхідності включення у розрахунок жодної похибки. Законодавством не передбачено альтернативного способу обчислення перевищення вагових норм, не зазначено, що 2 % величини похибки не береться до розрахунку вагових параметрів, встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху.

З огляду на правові висновки Верховного Суду у цій справі з тотожним предметом розгляду, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що перевищення вагових параметрів на 2 відсотки в порівнянні з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху не вважається понаднормовим перевищенням, а вважається допустимим відхиленням у перевищенні вагових параметрів (величиною похибки).

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн, про що свідчить квитанція від 19 січня 2022 року № 0.0..1.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI Про судовий збір (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI за подання фізичною особою-підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481,00 грн.

Предметом цієї справи є визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 16 листопада 2021 року № 222879 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмір 17000,00 грн.

Отже, позивач мав сплатити судовий збір за цей майновий позов у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 992,40 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 1488,60 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону України Про судовий збір в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору у розмірі 992,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (ідентифікаційний код 39816845, місцезнаходження: просп. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 03135) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська