Справа № 620/17013/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа №620/17013/21

адміністративне провадження № К/990/26837/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року

у справі №620/17013/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування не в повному обсязі та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року та з 01 березня 2018 року до 13 серпня 2018 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації у розмірі 4463 грн 15 коп;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 14 березня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року в сумі 74487 грн 65 коп. із одночасною компенсацією сум податку, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити щомісячну фіксовану суму індексації грошового забезпечення в розмірі 4463 грн 15 коп. за період з 01 березня 2018 року до 13 серпня 2018 року в сумі 24187 грн 39 коп. із застосуванням абз.абз. 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податків та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року указаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період військової служби з 14 березня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період військової служби з 14 березня 2016 року до 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний Суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у зобов`язанні відповідача виплатити на користь позивача щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463 грн 15 коп. за період з 01 березня 2018 року по 13 серпня 2018 року включно в сумі 24187 грн 39 коп. відповідно до абз. 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 та справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем військової служби.

Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

За таких обставин та правового врегулювання спірні правовідносини, що склались, відносяться до справ незначної складності.

У касаційній скарзі скаржник зазначив, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зокрема, скаржником зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій приймають кардинально різні рішення в аналогічних (типових) справах щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у фіксованій величині та при цьому не обґрунтовано, що справи є типовими. Аргументи скаржника зводяться до великої кількості подібних справ, з посиланням на відсутність правової позиції щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у фіксованому розмірі, починаючи з березня 2018 року.

Суд відхиляє такі доводи через їхню необґрунтованість, оскільки скаржник не зазначає новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а лише посилається на загальні критерії розрахунку сум індексації без системного зв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальний характер.

Суд зауважує, що вирішуючи такі спори, суди надають правову оцінку в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку, у той час як доводи скаржника зводяться до загальних фраз щодо порушення прав військовослужбовців під час нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, великої кількості подібних справ, що перебувають на розгляді у судах.

Також скаржник зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для позивача, оскільки судом було фактично позбавлено позивача права на отримання індексації грошового забезпечення в період, де вона була виплачена не в повному обсязі, при цьому загальна сума невиплаченої індексації складає більше річного доходу позивача.

Суд відхиляє посилання скаржника, що справа становить значний суспільний інтерес для військовослужбовців та має виняткове значення для позивача, оскільки у скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

При цьому, Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником, має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

У касаційній скарзі скаржник, крім іншого, вказує на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені у оскаржуваному рішенні суду, подавши нову позовну заяву, оскільки при розгляді саме цієї справи розглядається питання правильності встановлення розміру індексації грошового забезпечення у фіксованій величині починаючи з 01 березня 2018 року, що не може бути повторно розглянуто у новій справі, оскільки предмет розгляду буде тотожним предмету у даній справі.

Суд відхиляє такі доводи скаржника з огляду на те, що в обґрунтування вказаного твердження він не навів та не обґрунтував, при розгляді яких саме справ позивач позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у конкретній іншій справі. Суд зазначає, що лише загальні посилання на такі обставини, за відсутності вмотивованих аргументів, не дають підстав для висновку, що є підстави для відкриття касаційного провадження, з посиланням на підпункт "б" частини п`ятої статті 328 КАС України.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судове рішення, постановлене у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд зазначає, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Водночас касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Мотиви, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування норм чинного законодавства.

Щодо посилання скаржника на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд також ураховує позицію, висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09 жовтня 2018 року, щодо неприйнятності заяви у справі "Азюковська проти України" (заява №26293/18), у якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

З огляду на зазначене клопотання скаржника про поновлення строків касаційного оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі №620/17013/21.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду