Справа № 160/12649/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
19 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову відділу перерахунків пенсій № 3 головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, викладену у рішенні від 28.07.2022 (реєстраційний №8230/03-16 від 01.08.2022);
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що останній звернувся до пенсійного фонду з завою щодо переведення на інший вид пенсії (пенсію державного службовця за віком відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України № 1058), додавши до заяви довідку про складові заробітної плати, проте, за принципом екстериторіальності, головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відмовлено у переведенні позивача на пенсію з посиланням на відсутність необхідного стажу державної служби , оскільки період роботи позивача на посадах у контролюючих органах, де присвоювались спеціальні звання, не належить до категорії посад державної служби.
Позивач вважає, що посади на яких працював позивач і час роботи на яких просить зарахувати стаж державної служби,у прямому переліку посад, визначеному статтею 25 Закону України № 3723-ХІІ відсутні, проте, стаж на посадах , віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначені не лише ст. 25 Закону України № 3723-ХІІ, але і іншими нормативними документами.
Позивач вважає таку відмову УПФУ протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно з ст. ст. 257, 262 Кодексу адміністративного України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС Україна) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві надано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону №3723-ХІІ. При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України. У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято Закон України «Про державну службу» № 889-УІІІ, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-УІІІ, а положення Закону № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області правом на надання відзиву не скористалось.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з паспортом серії НОМЕР_2 є громадянином України.
Позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач 2), яким йому була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по досягненню 60 років з 0.04.2018 року з урахуванням відстрочення за його згодою на 8 місяців.
Головне управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві у відмові щодо переведення позивача на інший вид пенсії посилається на наступне:
- основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу;
- відповідно до ст. 343.1 Податкового Кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються спеціальні звання, тому ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби.
Позивач вважає дії відповідачів незаконними і такими, що порушують його законне право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).
Основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка - ст.82 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до п. 2 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" (далі - Закон N 3723-XII), крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
В той час, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Тобто, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
У спірному випадку, заперечуючи право позивача на призначення пенсії державного службовця, відповідач не ставив під сумнів досягнення позивачем певного віку та наявності необхідного страхового стажу, а відсутність такого права пов`язував з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723 та іншими актами Кабінету Міністрів України.
Згідно з записів, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_3 (оригінал знаходиться у позивача) він працював на посадах державної служби, а саме:
1) в державних фінансових органах в періоди: з 30.08.1984 по 02.07.1990 на посадах ревізора-інспектора, старшого ревізора-інспектора бюджетного відділу; ревізора-інспектора, старшого ревізора-інспектора штатного відділу; ревізора-інспектора, старшого ревізора-інспектора, старшого податкового ревізора-інспектора відділу державних доходів Дніпропетровського обласного фінансового відділу та Дніпропетровського обласного фінансового управління (згідно з Указом Президіуму Верховної Ради УРСР від 7 березня 1985 року Дніпропетровський обласний фінансовий відділ перейменовано в Дніпропетровське обласне фінансове управління), що становить 5 р. 10 міс. 2 дн. (записи у трудовій книжці №№ НОМЕР_4 );
2) в державних податкових органах в періоди:
- з 02.07.1990 по 04.03.1996 на посадах старшого державного податкового інспектора відділу податків з населення, головного державного податкового інспектора відділу контролю за роботою державних податкових інспекцій, начальника відділу контролю за роботою державних податкових інспекцій, начальника відділу організації роботи державних податкових інспекцій та внутрівідомчого контролю Державної податкової інспекції Міністерства фінансів України по Дніпропетровській області, що становить 5 р. 8 міс. 2 дн. (записи у трудовій книжці №№ НОМЕР_5 );
- з 29.06.2004 по 31.01.2012 на посадах завідувача сектором координації роботи спеціалізованих інспекцій відділу організації та моніторингу роботи органів державної податкової служби управління організаційно-розпорядчої роботи, головного державного податкового інспектора контрольноаналітичного відділу організаційно-розпорядчого управління, начальника контрольно-аналітичного відділу організаційно-розпорядчого управління, заступника начальника управління - начальника контрольно-аналітичного відділу організаційно-розпорядчого управління Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, що становить 7 р. 7 міс. 2 дн. (записи у трудовій книжці №№ 37- 42);
- з 01.02.2012 по 04.06.2013 на посадах заступника начальника управління - начальника відділу організації погашення податкового боргу управління погашення податкового боргу, заступника начальника управління - начальника контрольно-аналітичного відділу організаційно-розпорядчого управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, що становить 1 р. 4 міс. 3 дн. (записи у трудовій книжці №№ НОМЕР_6 );
- з 04.06.2013 по 23.10.2014 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу контролю виконання документів управління організації діяльності та контролю виконання документів головного управління Міністерства доходів і зборів України у Дніпропетровській області, що становить 1 р. 4 міс. 19 дн. (записи у трудовій книжці №№ НОМЕР_7 );
- з 23.10.2014 по 22.08.2019 на посадах заступника начальника управління - начальника відділу контролю виконання документів організаційнорозпорядчого управління, заступника начальника управління організації роботи, заступника начальника управління - начальника відділу комунікацій 4 управління організації роботи, начальника відділу організації т; планування роботи управління організації роботи головного управлінні Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, ще становить 4 р. 9 міс. 29 дн. (записи у трудовій книжці №№ НОМЕР_8 );
- з 23.08.2019 по 22.07.2022 на посадах начальника відділу організації планування роботи управління забезпечення роботи, начальника відділ)організації та планування роботи організаційно-розпорядчого управлінні головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровські області, що становить 2 р. 10 міс. 29 дн. (записи у трудовій книжці №№ 54 - 59).
Всього станом на дату звільнення позивач відпрацював 29 років 6 місяців 26 днів на вказаних посадах державної служби, що безпосередньо підтверджується записами в його трудовій книжці (5 р. 10 міс. 2 дн.) -+(5 р. 8 міс. 2 дн.) + (7 р. 7 міс. 2 дн.) + (1 р. 4 міс. Здн.) + (1 р. 4 міс. 19 дн.) -+(4 р. 9 міс. 29 дн.) + (2 р. 10 міс. 29 дн.).
Згідно з даних військового квитка ВЧ № НОМЕР_9 позивач проходив строкову військову службу з 29.10.1976 по 25.10.1978 що становить 1 рік 11 місяців 26днів (запис № 27 у трудовій книжці).
Загальний стаж державної служби позивача склав 31 рік 6 місяців 22 дні.
Згідно з даними трудової книжки позивачу 02 листопада 1992 року присвоєно персональне звання - радник податкової служби II рангу (запис № 23), 26 квітня 1995 року присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби І рангу (запис № 26), 04 червня 2013 року присвоєно 9 ранг державного службовця (запис № 45), 02 січня 2014 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи І рангу (запис № 46), 23 серпня 2019 року присвоєно 4 ранг державного службовця (запис № 54), 25 серпня 2020 року достроково присвоєно 3 ранг державного службовця (запис № 55).
Відповідно до ст. 17 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» 19 серпня 1994 року позивачем було прийнято присягу державного службовця, що підтверджується записом в трудовій книжці № 25.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, в редакції, чинній на момент вступу та проходження позивачем служби в податкових органах, визначав Закон №3723-ХІІ.
Відповідно до статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому, Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.
Згідно з статтею 4 Закону №509-XII державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади. Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами статті 15 Закону №509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.
Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-XII, а в частині, що не регулюється ним, - Законом №3723-ХІІ.
Статтею 6 Закону №509-XII визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Законом №509-XII не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Стосовно періоду роботи позивача в органах податкової служби після втрати чинності Закону №509-XII, суд зазначає таке.
Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Таким чином, посадові особи державної податкової служби, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі-Закон №889-VIII), яким передбачено новий порядок та умови призначення пенсії державним службовцям.
У відповідності до пункту 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Судом встановлено, що спірні правовідносин стосуються наявності у позивача стажу державної служби необхідного для переведення на пенсію державного службовця та його обчислення.
Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (надалі - Порядок № 229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.
До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Згідно з пунктом 6 Порядку №229 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.
Відповідно до вимог пункту 8 розділу XI Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Стаж державної служби до 01.05.2016 обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 № 283, та додатка до нього.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):
на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;
на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;
на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;
на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку № 283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Наведене в сукупності дозволяє зробити висновок, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому достатнім доказом, що підтверджує стаж державної служби є трудова книжка працівника.
За таких обставин, період державної служби позивача в податкових органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Вказане зумовлює висновок суду про те, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ з підстав не зарахування до стажу державної служби періодів роботи в органах державної податкової служби є неправомірною.
Ураховуючи наведене, позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати стаж роботи в органах податкової служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» є належним способом захисту прав позивача та підлягає задоволенню.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд зазначає що вказана довідка видана безпосередньо відповідачем у відповідності до вимог вищевказаного Порядку та містить примітку щодо наведених надбавок.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 992,40 грн, що документально підтверджується квитанцією від 18.08.2022 року № 76340713.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. пербувала у щорічній відпустці з 26.09.2022 року по 06.10.2022 року, тому розгляд справи здійснено 14.10.2022 року.
Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук