Справа № 640/2993/21
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м. Київ № 640/2993/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до Міністерства оборони України (відповідач 1, Міноборони), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач 2, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міноборони щодо розгляду скарги позивача;

- зобов`язати Міноборони розглянути скаргу позивача у відповідності до вимог ст. ст. 7, 15, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян» та надати на нього відповідь за підписом керівника Міноборони у строк, визначений законом;

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо розгляду скарги позивача;

- стягнути з Міноборони на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 грн;

- стягнути з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 500 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся через гарячу лінію 1545 до Міноборони, проте його скарга розглянута ВЧ НОМЕР_1 , а відповідь надійшла за підписом ТВО начальника тилу командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Віталія Яреми.

Оскільки позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни, має право на розгляд його скарг першими керівниками органів, вважає протиправною бездіяльність Міноборони, яка виявилась у не розгляді скарги безпосередньо Міністром оборони України.

Крім того, особа, за підписом якої надійшла відповідь від ВЧ НОМЕР_1 , також не має права на її розгляд.

За висновком ОСОБА_1 , згадані дії та бездіяльність призвели до душевних та фізичних страждань позивача, зокрема, підвищився тиск, боліло серце, зник сон, відбуваються постійні головні болі та мігрені, зник апетит, підвищена дратівливість тощо.

Відповідачем 1 надано відзив, за змістом якого зазначає про належне виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки заявлене позивачем звернення предметно слід розглядати житловою комісією військової частини такого військовослужбовця.

Відповідач 2 зазначив аналогічне нормативно-правове обґрунтування, додавши обставини виконання звернення, що надійшло, які свідчать про правомірність вчинених дій.

У відповідях на відзиви позивач наголошує на відсутності у додатках будь-яких підтверджуючих документів, щоб перевірити або переконатись у правдивості свідчень відповідачів. Крім того, звернув увагу на те, що не отримував відповідей по суті від Міністра оборони України.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, про що зазначено у посвідченні серії НОМЕР_2 .

З метою реалізації свого права на житло, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Міноборони зі зверненнями різного змісту.

Одне зі звернень датоване 31.12.2020 та направлене до Міноборони через гарячу лінію 1545, містить вимоги розібратись Міністру оборони України, чому право позивача на житло порушене, а також інші супутні вимоги щодо порушення зі сторони Міноборони прав позивача.

Дане звернення зареєстроване у відповідній картці звернення 31.12.2020 о 19:00, його розгляд доручено генерал-полковнику ОСОБА_2 та генерал-лейтенанту ОСОБА_3 ..

Листом ВЧ НОМЕР_1 від 15.01.2020 позивачу надана відповідь, яка надійшла за підписом ТВО начальника тилу командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Віталія Яреми.

Цим листом позивача повідомлено про наявну інформацію про отримання ОСОБА_1 ордеру на квартиру № 271 від 23.12.2020, а з метою вирішення порушеного питання, запропоновано звернутися до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів у встановленому порядку.

Не погоджуючись із бездіяльністю та діями відповідачів, позивач звернувся до суду. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним нормативно-правовим актом, яким врегульовано спірні правовідносини, є Закон України «Про звернення громадян».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

За змістом ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»).

За змістом ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

У відзивах відповідачі наголошують, що позивачем подано не скаргу, а заяву, у той же час, аналогічна вимога щодо розгляду заяв осіб з інвалідністю внаслідок війни, містить і ч. 2 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян». У будь-якому випадку, як заява, так і скарга віднесена до сукупного поняття «звернення».

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Із матеріалів справи убачається, що направлене позивачем звернення від 31.12.2020 переслано Міноборони до ВЧ НОМЕР_1 за належністю, оскільки Міноборони виконало повноваження щодо організації забезпечення військовослужбовця (позивача) жилим приміщенням в межах компетенції, а заявлені питання стосувались фактичного набуття позивачем цивільних майнових прав на житло.

Нормативна регламентація забезпечення житлом міститься в Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (Інструкція № 380).

Згідно з п. 4 Розділу І Інструкції № 380 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Інструкції № 380 визначено, що всі жилі приміщення розподіляються між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

Розподіл службових жилих приміщень (службової жилої площі) військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 та членам їх сімей, підпорядкованих їй військових частин, установ, організацій та військових навчальних закладів здійснюється командиром військової частини НОМЕР_3 з фондів цієї військової частини.

Згідно з п. п. 3- 5 Розділу ІІІ Інструкції № 380 житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до пункту 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081.

Жиле приміщення, яке належить до житлового фонду військової частини НОМЕР_3 , включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу місцевих органів самоврядування за клопотанням командира військової частини НОМЕР_3 , погодженим з відповідною КЕВ (КЕЧ).

До числа службового може бути включене тільки вільне жиле приміщення (зазвичай окремі квартири). Службові житлові приміщення не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню.

Після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень ГКЕУ доводить його у встановленому порядку за підпорядкованістю до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до місцезнаходження житла.

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень:

протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла;

протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ.

Відповідно до п. п. 12- 14 Розділу IV Інструкції № 380 на підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах (додаток 14).

Список надання службових жилих приміщень, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району направляється до ГКЕУ ЗС України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо.

У разі відмови у наданні військовослужбовцю службового жилого приміщення, зазначене службове жиле приміщення підлягає повторному розподілу у військовій частині, до якої воно розподілено у встановленому цією Інструкцією порядку та в строк, що не перевищує один місяць.

Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення.

Спеціальний ордер на службові житлові приміщення в закритих військових містечках оформляється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Спеціальний ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому законодавством.

Наведені витяги з Інструкції № 380 свідчать про те, що питання забезпечення військовослужбовців житлом, передбачає участь послідовно декількох акторів, серед яких: Міноборони, в якому утворюється відповідна комісія (ГКЕУ) та якою приймаються рішення першого рівня; комісії другого рівня, які створюються, зокрема, при військовій частині НОМЕР_3 ((КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району).

Як вже зазначалось, позивач отримав ордер на квартиру № 271 від 23.12.2020, натомість, питання щодо його забезпечення вже було розглянуто Міноборони (ГКЕУ) та направлено до квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ), яке і прийняло рішення про видачу згаданого ордеру.

За даних обставин, порушені у зверненні від 31.12.2020 питання, не зважаючи на пряме посилання на Міністра оборони України, вже були поза компетенцією Міноборони, оскільки останнє виконало всі дії з метою забезпечення позивача житлом, натомість, подальші питання фактичної передачі такого житла вирішує, окрім КЕВ, командир ВЧ НОМЕР_1 .

Варто зауважити, що ч. 2 ст. 16 та ч. 2 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» дійсно вимагає здійснити розгляд звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни безпосередньо першими керівниками.

У той же час, якщо порушене питання не входить до повноважень такого органу, цілком правомірною є передача такого звернення за належністю.

При цьому, належний орган, який має розглядати таке звернення, зобов`язаний керуватись згаданою вище вимогою щодо його розгляду першими керівниками.

Судом встановлено, що відповідь на звернення позивача, надійшла від ВЧ НОМЕР_1 Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за підписом за підписом ТВО начальника тилу командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Віталія Яреми.

При цьому, розгляд звернення доручено генерал-полковнику ОСОБА_2 (Командувач Сухопутних військ Збройних Сил України) та генерал-лейтенанту ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що Командування Сухопутних військ Збройних Сил України очолює його командувач, саме він є першим керівником, у розумінні ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, ТВО начальника тилу командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_4 , по суті, є начальником структурного підрозділу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та не може вважатись першим керівником, у розумінні Закону.

За даних обставин, оскільки норма ч. 2 ст. 16 та ч. 2 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» не визнавалась неконституційною, не суперечить іншим законам та Конституції України, слід констатувати порушення зі сторони ВЧ НОМЕР_1 порядку розгляду заявленого позивачем звернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки у позові заявлено лише вимогу щодо визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 , а заявлені до Міноборони вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на отримання позивачем відповіді на заявлене звернення, відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути звернення позивача суворо відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки, у даному випадку, це не є необхідним для ефективного захисту прав ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зазначаючи про погіршення стану здоров`я, позивач не наводить жодних доказів або логічного обґрунтування із зазначенням причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та душевними переживаннями позивача.

Резюмуючи викладене, дії суб`єкта владних повноважень, безумовно, можуть мати наслідком завдання душевних страждань, що є предметом питання про їх відшкодування у грошовому еквіваленті, між тим, відсутність доказів або пояснень настання такої шкоди, унеможливлює: (1) визначення факту таких страждань, (2) розрахунок належної до компенсації суми.

Таким чином, заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч. ч. 1- 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на часткове доведення позивачем елементів протиправних дій, вчинених відповідачем 2 та звертаючи увагу на безпідставність інших заявлених вимог, суд убачає передумови для задоволення позову частково.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, підстави для його розподілу відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 .

3. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

4. Підстави для розподілу судовий витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, ).

Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко