Справа № 640/15886/22
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року м. Київ № 640/15886/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства юстиції України Державна фіскальна служба України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної фіскальної служби України про:

визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва щодо винесення ним постанови 01.09.2022 про закінчення виконавчого провадження №67083272 по виконавчому листу №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва, повернення Окружному адміністративному суду міста Києва виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва по справі №640/21868/20 від 24.09.2020 та не вжиття державним виконавцем спеціальних заходів впливу відносно боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України;

зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. поновити примусове виконання виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва з метою фактичного повного виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2021 (01.09.2021 набрало законної сили) по справі №640/21868/20 від 24.09.2020.

Ухвалою суду від 05.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю.

Третя особа будь-яких пояснень до суду не надала.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

У Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебував виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 28.09.2021 у справі №640/21868/20 про зобов`язання Державну фіскальну службу України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.04.2019.

Так, постановою головного державного виконавця Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 08.10.2021 відкрито виконавче провадження №67083272 з виконання вказаного виконавчого листа.

Також, головним державним виконавцем Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. 08.10.2021 у ВП №67083272 прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

У зв`язку із тим, що станом на 27.10.2021 ДФС України не надано доказів виконання рішення державному виконавцю, останній 27.10.2021 виніс вимогу державного виконавця №20.1/6708272/24, якою у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, вимагає повідомити про заходи вжиті на виконання рішення суду, а у разі невиконання вказати поважні причини, що спричинили таке невиконання.

У подальшому, у зв`язку із тим, що ДФС України станом на 04.11.2021 не надано доказів виконання рішення, головним державним виконавцем 04.11.2021 у даному виконавчому провадженні прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00грн.

30 листопада 2021 року головним державним виконавцем Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про накладення штрафу у розмірі 10200,00грн.

14 грудня 2021 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Головного управління Національної поліції у місті Києві внесено повідомлення №20.1/67083272/24 щодо вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення.

01 вересня 2022 року головним державним виконавцем Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити дії, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63).

Частинами першою та другою статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Як вказано вище, у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебував виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 28.09.2021 у справі №640/21868/20 про зобов`язання Державну фіскальну службу України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.04.2019.

Так, постановою головного державного виконавця Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 08.10.2021 відкрито виконавче провадження №67083272 з виконання вказаного виконавчого листа.

Також, головним державним виконавцем Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. 08.10.2021 у ВП №67083272 прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

У зв`язку із тим, що станом на 27.10.2021 ДФС України не надано доказів виконання рішення державному виконавцю, останній 27.10.2021 виніс вимогу державного виконавця №20.1/6708272/24, якою у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, вимагає повідомити про заходи вжиті на виконання рішення суду, а у разі невиконання вказати поважні причини, що спричинили таке невиконання.

У подальшому, у зв`язку із тим, що ДФС України станом на 04.11.2021 не надано доказів виконання рішення, головним державним виконавцем 04.11.2021 у даному виконавчому провадженні прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00грн.

30 листопада 2021 року головним державним виконавцем Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про накладення штрафу у розмірі 10200,00грн.

14 грудня 2021 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Головного управління Національної поліції у місті Києві внесено повідомлення №20.1/67083272/24 щодо вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення.

29 серпня 2022 року позивач звернувся до головного державного виконавця Назаровця А.Т. із клопотанням у порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого просив: з метою виконання у повному обсязі у рамках ВП №67083272 судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/21868/20 вжити спеціальні заходи впливу відносно боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України.

Про результати розгляду вказаного клопотання та вжиття спеціальних заходів впливу відносно боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України, позивач просив повідомити його у письмовій формі на його адресу та електронну пошту.

Однак, як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було розглянуто подане позивачем клопотання та не було надано на нього жодної відповіді.

Натомість, 01.09.2022 головним державним виконавцем Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону).

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Частина п`ята вказаної статті передбачає, що боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Суд зауважує, що під час примусового виконання рішення активні дії щодо виконання рішення суду мають вчинятися не лише боржником, але й виконавцем в межах повноважень.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Отже, клопотання позивача подане у порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» підлягало вирішенню головним державним виконавцем та передувало розгляду питання щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки із змісту вказаного клопотання вбачається, що боржник тривалий період не виконує рішення суду у справі №640/21868/20.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження доказів розгляду клопотання позивача не містять, крім того, відомостей про таке клопотання та результати його вирішення не містить й постанова про закінчення виконавчого провадження від 01.09.2022 ВП №67083272.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця, зокрема визначених частиною першою статті 90 Закону України "Про виконавче провадження" (606-14), встановлено статтею 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення (80731-10). Такі справи підвідомчі районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судам (суддям).

Отже, оцінюючи процедуру винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження №67083272 від 01.09.2022, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновку, що постанова від 01.09.2022 про закінчення виконавчого провадження №67083272 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд для належного захисту порушених прав позивача виходить за межі позовних вимог та задовольняє позов шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 01.09.2022 про закінчення виконавчого провадження №67083272.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40грн. з Міністерства юстиції України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 01.09.2022 про закінчення виконавчого провадження №67083272.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40грн. з бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Городецького, 13. Код ).

Згідно з частиною шостою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін