Справа № 297/2914/22
Суддя: ГАЛ Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/2914/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов у терміновій справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Неймет А.Ю., Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє адвокат Мензак Ю.Ю., звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Неймет А.Ю., який знаходиться за адресою м. Берегове, вул. Сечені, 13, Закарпатської області, Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, розташованого за адресо. м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, , про визнання протиправною і скасування постанови у справі про накладення адміністративного серії БАВ №301113 від 13.09.2022 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою серії БАВ №301113 від 13.09.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень. Так, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 13.09.2022 року о 12:15 годин в м. Берегове по вул. Сечені здійснив зупинку на проїжджій частині, чим перешкодив руху та унеможливив роз`їзд або об`їзд інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 ж) ПДР.

При цьому, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаного правопорушення є незаконним, неправомірним, необґрунтованим, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначив, що 29.09.2022 року він отримав простим листом від Берегівського відділу поліції - постанову про накладення адміністративного стягнення.

Позивач зазначив, що 13.09.2022 року він дійсно рухався у м. Берегове у обідній час по вул. Сечені у напрямку районного відділу поліції навпроти торгового центру «City-Center». Ця ділянка вулиці в такий час дуже часто загружена, рух на ній утруднений, що і трапилось у той момент. Він, ОСОБА_1 , побачив, що попереду нього за 10 метрів інший транспортний засіб стояв і не рухався ні вперед, ані назад. Подивившись у дзеркало заднього виду, побачив, що заді нього рухається службовий автомобіль поліції, тому прийняв уліво до зони паркування транспортних засобів для надання можливості поліцейським проїхати прямо. Разом з тим, поліцейські здійснили зупинку свого транспортного засобу на проїжджій частині, і один із них підійшов до нього і почав кричати, щоб він забирав свій автомобіль, після чого попросив його посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Взявши до рук вказані документи, він їх сфотографував і віддав. Ні про який розгляд справи про адмінправопорушення, ні про взагалі порушення ним правил паркування чи іншого правила дорожнього руху, ні про винесення відносно нього постанови у справі про адмінправопорушення мови не йшло.Не відповідає дійсності і зазначене, що він нібито відмовився від отримання копії постанови та йому її не тільки не вручали і не намагалися вручити, його навіть не повідомили про те, що вона готується/виноситься/буде винесена.А тому складена постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Так, в розділі постанови, який передбачає можливість вказівки на докази, на підставі яких прийнято рішення («До постанови додаються»), відсутні будь-які записи про дослідження інспектором поліції будь-яких доказів по справі.

Позивач зазначає у позові, що ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. При цьому, п. 15.9 ж) ПДР визначає, що зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився. КАС ВС у постанові від 04.06.2020 у справі № 524/10050/16-а вказав, що водій не підлягає відповідальності за вимушену зупинку транспортного засобу у місцях, де зупинка заборонена. Так, згідно з пунктом 1.10 ПДР України вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Він, ОСОБА_1 , саме тому і припинив рух, адже для його руху виникла перешкода. Рухатися далі не міг, так як попереду був затор. У разі продовження ним руху і не здійснення дій гальмування до повної зупинки транспортного засобу на проїжджій частині, трапилася б дорожньо-транспортна пригода, що призвела б до пошкодження транспортних засобів. Разом з тим, вважав, що слід пропустити службовий автомобіль поліції для вирішення поліцейськими дорожньої ситуації. Від`їхавши вліво, його автомобіль не заважав ні об`їзду, ні роз`їзду будь-якого транспортного засобу. Транспортні засоби були припарковані перпендикулярно до тротуару, а він поставив своє авто паралельно до тротуару, і таким чином, що права частина машини не виступала за задні частини автомобілів, що були там припарковані.

Із змісту оскаржуваної постанови стає зрозуміло, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським не були дотримані, так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення позивачем правопорушення. За таких обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення не може вважатись законною та підлягає скасуванню.

Так, позивач не здійснював порушення правил паркування, він просто рухався на своєму транспортному засобі прямо, коли попереду виникла перешкода руху, в силу чого він здійснив гальмування до повної зупинки транспортного засобу, як це передбачено ПДР. Більше того, вирішив пропустити їдучий заді транспортний засіб поліції, і тому прийняв вліво на зону паркування.

Крім того, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в його користь витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3500 гривень, а також судовий збір у сумі 496,20 грн..

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Мензак Ю.Ю. в судове засідання не з`явились, позивачем була подана до суду заява, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 23).

Відповідач - інспектор поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області Неймет А.Ю. в судове засідання не з`явився, заперечення щодо позову не подав.

Представник ГУНП в Закарпатській області в судове засідання також не з`явився, відзиву на позов не подав, про місце та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 268 та ч. 2 ст. 269 КАС України ухвала про відкриття провадження з позовною заявою та повісткою була надіслана в Берегівський РВП та ГУНП в Закарпатській області.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2022 року інспектором СРПП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області Неймет А.Ю. винесена постанова серії БАВ №301113 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 за ст.122 ч.3 КУпАП з накладенням на нього штрафу в розмірі 680 грн.. В постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 13.09.2022 року о 12:15 годин в м. Берегове по вул. Сечені, керуючи транспортним засобом марки «Шкода», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », здійснив зупинку на проїжджій частині, чим перешкодив руху та унеможливив роз`їзд або об`їзд інших транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 ж) ПДР(а.с. 9).

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 251 КУпАП вказує на те, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно п. 15.9 ж Правил дорожнього руху України зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

Так, інспектором поліції не доведено, що позивач зупинився у місці, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився, чим порушив п. 15.9 ж ПДР. Так, позивач у позові ствердив, що він побачив, що попереду нього за 10 метрів інший транспортний засіб стояв і не рухався та подивившись у дзеркало заднього виду, побачив, що заді нього рухається службовий автомобіль поліції, тому прийняв уліво до зони паркування транспортних засобів для надання можливості поліцейським проїхати прямо, однак поліцейські здійснили зупинку свого транспортного засобу на проїжджій частині, і один із них підійшов до нього і почав кричати, щоб він забирав свій автомобіль, після чого попросив його посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Правдивість позивача підтверджується обставинами викладеними ним у позові, та відсутністю беззаперечних доказів (наприклад фото, відеозапису), які могли бути долучені суб`єктом владних повноважень до постанови про накладення адміністративного стягнення.

Оскільки відповідачем інспектором СРПП Берегівського РВП Неймет А.Ю. не було надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а також його неявки до суду та відсутності заперечень, як суб`єкта владних повноважень також підтверджує правдивість тверджень позивача.

Отже, позиція позивача, яка зазначена в позові не спростована, тому це підтверджує незаконність постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства суд прийшов до висновку, що при винесенні відповідачем постанови про адміністративне правопорушення порушено норми чинних нормативно-правових актів, оскільки вина ОСОБА_1 у порушенні п. 15.9 ж ПДР не доведена, тому дії суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірними, постанова складена на нього є незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч. 4 і ч. 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно розрахунку гонорару за надання правової допомоги адвоката у вказану суму 3500 гривень входять такі послуги як: правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта 500 гривень за 1 годину; перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики 1000 гривень за 2 години; підготовка та подання адміністративного позову 1500 гривень за 3 години; контроль ходу розгляду справи дистанційними засобами 500 гривень за 1 годину (а.с. 11).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення

вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного закону).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка її бажає її отримати.

Отже, проаналізував наданий розрахунок адвоката, та вищенаведені норми законодавства, зокрема норм ст. 134 КАС України, а також відсутність заперечень відповідачів, суд вважає розмір витрат понесених позивачем, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на підготовку позову, є співмірними із складністю даної категорії справ та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що підлягають відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 3 500 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 280, 289 КУпАП, ст. 9, ч. 2 ст. 77, 134, 241, 242, 246, 286 КАС України,

рішив:

Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якого діє адвокат Мензак Ю.Ю., звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області Неймет А.Ю., який знаходиться за адресою м. Берегове, вул. Сечені, 13, Закарпатської області, Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області, розташованого за адресо. м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №301113 від 13.09.2022 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лайош ГАЛ