Справа № 300/4183/22
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
"24" жовтня 2022 р. справа № 300/4183/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення та стягнення моральної шкоди
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури про:
стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 01.12.2021 по 19.05.2022 включно в сумі 124912 грн.;
стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з посади прокурора та тривалим невиконанням судового рішення про поновлення на роботі в сумі 100000 грн.
Приписами частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пунктів 1-4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
Згідно пункту 6 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Однак, позовні вимоги про стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 01.12.2021 по 19.05.2022 включно в сумі 124912 грн. та про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з посади прокурора та тривалим невиконанням судового рішення про поновлення на роботі в сумі 100000 грн. заявлені як самостійні вимоги, без оскарження рішень, дій чи бездіяльності відповідача, тобто без вимоги вирішити публічно-правовий спір.
Разом з цим, позовні вимоги: про стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 01.12.2021 по 19.05.2022 включно в сумі 124912 грн. не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами з вимогою про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з посади прокурора та тривалим невиконанням судового рішення про поновлення на роботі в сумі 100000 грн., тому не є основними та похідними позовними вимогами.
З огляду на наведене, позовна вимога про стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 01.12.2021 по 19.05.2022 включно в сумі 124912 грн. предметно підсудна окружному адміністративному суду, а самостійна вимога про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням з посади прокурора та тривалим невиконанням судового рішення про поновлення на роботі в сумі 100000 грн. повинна розглядатись місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства, оскільки не заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. При цьому, позивачем не заявлено вимог щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності, наявністю яких він обґрунтовує вимоги щодо стягнення моральної шкоди.
Частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
За приписами частини 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Частиною 4 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, послідовний аналіз приведених приписів процесуального закону дає підстави для висновку, що заявлення кількох вимог в одній позовній заяві можливо, якщо такі позовні вимоги пов`язані між собою, якщо такі вимоги можливо вважати основними та похідними, тобто вирішення таких позовних вимог є обґрунтованим з точки зору повного та всебічного розгляду справи, досягнення мети захисту прав, свобод та інтересів особи, що звернулась за судовим захистом.
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем об`єднано позовні вимоги, які повинні розглядатись в порядку різного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Як наслідок, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов переконання, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, які повинні розглядатись за правилами різних судочинств, що унеможливлює об`єднання спірних вимог в одне провадження та застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі наведеного, керуючись 169, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення компенсації за затримку виконання судового рішення та стягнення моральної шкоди - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.
Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Григорук О.Б.