Справа № 140/5484/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5484/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, періоду роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частини періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме період з 18.10.1994 по 31.12.1997; зобов`язання зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, періоду роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частину періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме період з 18.10.1994 по 31.12.1997 відповідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та здійснити перерахунок і виплату пенсії по III групі інвалідності від загального захворювання з дати її призначення, а саме з 11.04.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.04.2022 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Призначаючи пенсію, відповідач провів її обчислення з урахуванням трудового стажу 29 років 01 місяць 19 днів. Проте, позивач вказує, що призначаючи пенсію по III групі інвалідності від загального захворювання спеціалістами ГУ ПФУ у Волинській області було не зараховано до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 у Казанському фінансово- економічному інституті ім. В.В. Куйбишева з 01.09.1988 по 13.06.1994, та періоди роботи з 01.09.1994 по 31.12.1997, що включають в себе період роботи з 01.09.1994 по 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частину періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме - з 18.10.1998 по 31.12.1997. При цьому, період з 01.01.1998 по 21.08.1998 враховано.

За результатами розгляду звернення позивача від 22.06.2022 щодо зарахування спірних періодів навчання та роботи до страхового стажу, відповідач листом від 29.06.2022 №5990-5050/П-02/8-0300/223.03.2021 відмовив у зарахуванні вищевказаних періодів до страхового стажу при призначенні мені пенсії з тих підстав, що в документах електронної пенсійної справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в якій зазначено прізвище, ім`я, по-батькові позивача « ОСОБА_1 » (українською мовою), а згідно даних паспорта НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 12.06.2004 прізвище, ім`я, по-батькові вказано « ОСОБА_1 », тобто наявні розбіжності в написанні імені.

З такими висновками Управління позивач не погоджується, оскільки відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а підставою для призначення пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. На думку позивача, записи у його трудовій книжці про періоди роботи та навчання відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки. Крім того, працівник не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує гарантоване йому Конституцією України право на належну пенсію, тому просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді від Волинського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву від 09.09.2022 відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ГУ ПФУ у Волинській області позивачу з 11.04.2022 призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності за наявності страхового стажу 29 років 04 місяці. 22.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із зверненням про причини не врахування до його стажу роботи періоду навчання з 01.08.1988 по 13.06.1994 та періоду роботи з 01.09.1994 по 31.12.1997 у відповідь на який листом від 29.06.2022 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача, що під час призначення пенсії в документах, які підтверджують його страховий стаж, виявлено певні розбіжності, а саме: трудова книжка НОМЕР_3 , видана на ім`я ОСОБА_1 , у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 12.06.2008 прізвище, ім`я та по батькові зазначено, як « ОСОБА_1 ». Також у дипломі серії НОМЕР_4 , виданому 13.06.1994 Казанським фінансово- економічним інститутом ім. В.В. Куйбишева, вказаний період навчання з 01.08.1988 по 13.06.1994, проте в Додатку до диплому НОМЕР_4 , виданому 03.06.1994, період навчання вказаний з 1991 по 1994 роки.

Відтак, зважаючи на вказані розбіжності в документах позивача, спірні періоди не зараховано до його страхового стажу. Вказує на те, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З врахуванням наведеного, ГУ ПФУ у Волинській області страховий стаж ОСОБА_1 обчислений за даними персоніфікованого обліку починаючи з 01.01.1998.

Зауважує про те, що оскільки трудова книжка має розбіжності з паспортом позивача, періоди роботи з 01.09.1994 по 21.08.1994 та з 18.10.1994 по 21.08.1998 та період навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 не підтверджений достовірними доказами, тому відповідач не мав законних підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , тому з наведених підстав просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.04.2022 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами електронної пенсійної справи позивача, Загальний страховий стаж позивача на час призначення пенсії становив 29 років 04 місяці 17 днів.

При призначенні пенсії до страхового стажу позивача не було враховано періоди навчання ОСОБА_1 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева з 01.09.1988 по 13.06.1994, та періоди роботи з 01.09.1994 по 31.12.1997, що включають в себе період роботи з 01.09.1994 по 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частину періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме - з 18.10.1998 по 31.12.1997 у зв`язку з певними розбіжностями, а саме: трудова книжка НОМЕР_3 , видана на ім`я ОСОБА_1 , у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Луцьким РВ УМВС України у Волинській області 12.06.2008 прізвище, ім`я та по батькові зазначено, як « ОСОБА_1 »; у дипломі серії НОМЕР_4 , виданому 13.06.1994 Казанським фінансово-економічним інститутом ім. В.В. Куйбишева, вказаний період навчання з 01.08.1988 по 13.06.1994, проте в Додатку до диплому НОМЕР_4 , виданому 03.06.1994, період навчання вказаний з 1991 по 1994 роки.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не зарахування спірних періодів до страхового стажу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Згідно з статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004.

Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як свідчать запис №2 трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , з 01.09.1994 позивач прийнятий на роботу у Волинське регіональне Управління Промінвестбанку України на посаду старшого економіста відповідно до наказу №83-к від 01.09.1994, з якої в подальшому звільнений згідно наказу №97-к від 10.10.1994 на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням (запис №3). Крім того, з 18.10.1994 по 21.08.1998 (записи №4-10 вказаної трудової книжки) позивач займав певні посади у КБ «Приватбанк».

Суд звертає увагу, що зазначені періоди діяльності відображено у трудовій книжці позивача із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

На думку суду, записи в трудовій книжці позивача про роботу в період з 01.09.1994 по 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк» відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, переведення на іншу посаду, номери наказів та їх дати, посади на яких працювала позивач. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Суд вважає, що наявність певних розбіжностей у заповненні трудової книжки не може слугувати підставою для неврахування певного спірного періоду роботи 01.09.1994 по 10.10.1994 та з 18.10.1994 по 31.12.1997) до страхового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання певного виду пенсії.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, суд зазначає наступне.

Правовідносини щодо порядку зарахування до страхового стажу періодів навчання врегульовані статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», норма якої передбачає, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з копії трудової книжки, позивач з 01.09.1988 по 13.06.1994 проходив навчання у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева та здобув кваліфікацію «економіст» (запис №1 трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 ), що також підтверджується копією диплому серії НОМЕР_4 від 13.06.1994.

При цьому, із відзиву на позовну заяву слідує, що відповідачем при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії позивача не було враховано період навчання позивача з 01.09.1988 по 13.06.1994, оскільки у дипломі серії НОМЕР_4 , виданому 13.06.1994 Казанським фінансово-економічним інститутом ім. В. В. Куйбишева, вказаний період навчання з 01.08.1988 по 13.06.1994, проте в Додатку до диплому НОМЕР_4 , виданому 03.06.1994, період навчання вказаний з 1991 по 1994 роки.

На думку суду, відомості в додатку до диплому НОМЕР_4 для підтвердження стажу, не можуть нівелювати відомості трудової книжки та самого диплому, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

При цьому підставою для внесення запису №1 в трудову книжку НОМЕР_1 вказаний саме диплом серії НОМЕР_4 від 13.06.1994.

Суд вважає, що, в даному випадку, позивач не може бути позбавлений свого права на включення при обрахунку страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994, оскільки ОСОБА_1 вчинив необхідні для призначення пенсії дії та надав усі наявні документи для підтвердження вказаного стажу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17 та від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та зберігання інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відтак, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи відповідача щодо неврахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева та періоду його роботи з 01.09.1994 по 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», оскільки вказані спірні періоди навчання та роботи позивача зазначені у його трудовій книжці з дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, та не містять жодних сумнівів щодо дати прийому та звільнення з роботи; вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, а тому не можуть бути підставою для відмови позивачу у їх зарахуванні до страхового стажу.

При цьому, відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Крім того, суд вважає необгрунтованим посилання ГУ ПФУ у Волинській області на Указ Президента України від 04.05.1998 №420 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» на підставі якого Кабінетом Міністрів України 04.06.1998 прийнято постанову №794, відповідно до якої з 1 жовтня 1998 розпочалося впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а тому страховий стаж позивача обчислений за даними персоніфікованого обліку починаючи з 01.01.1998, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 до 01.01.1998 підтверджується належним чином оформленою трудовою книжкою позивача. Разом з тим, певні періоди до 01.01.1998 були враховані відповідачем при призначенні пенсії ОСОБА_1 не зважаючи на певні неточності в написанні імені позивача.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства, а наявність формальних розбіжностей не може бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, із відзиву на позовну заяву відповідача не вбачається доводів щодо наявності в трудовій книжці позивача неправильних чи неточних записів про періоди роботи позивача.

Суд зазначає, що згідно пункту четвертого постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки повинно мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення було вчинено.

Частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право відповідача на проведення перевірки.

У відповідності до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, повинен надавати допомогу непрацюючим особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Таким чином, відповідач має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки відповідальність за недотримання трудового законодавства покладена на роботодавця,

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а вказав, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії; в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача та надання довідки щодо проходження навчання). Тому зазначені дії не можуть вважатися такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд звертає увагу, що окремого рішення щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, періоду роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частини періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме період з 18.10.1994 по 31.12.1997 відповідач не приймав, а листом від 29.06.2022 № 5990-5050/П- 02/8-0300/22 лише повідомив про неврахування цих періодів при призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності що, на думку суду, свідчить про протиправність дій ГУ ПФУ у Волинській області.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи безпідставне неврахування відповідачем спірних періодів до страхового стажу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, періоду роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та частини періоду роботи з 18.10.1994 по 21.08.1998 у КБ «Приватбанк», а саме період з 18.10.1994 по 31.12.1997.

При цьому, враховуючи, що пенсія позивача уже була призначена без зарахування спірних періодів 11.04.2022, та у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії по інвалідності, спірних періодів роботи та навчання позивача, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з дати призначення пенсії, тобто з 11.04.2022.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №15 від 16.08.2022.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, періоду роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та періоду роботи з 18.10.1994 по 31.12.1997 у КБ «Приватбанк».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1988 по 13.06.1994 у Казанському фінансово-економічному інституті ім. В.В. Куйбишева, період роботи з 01.09.1994 - 10.10.1994 у Волинському регіональному Управлінні Промінвестбанку України та період роботи з 18.10.1994 по 31.12.1997 у КБ «Приватбанк», та провести перерахунок і виплату пенсії по інвалідності з врахуванням даного страхового стажу з 11.04.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок, 22-в, ) судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський