Справа № 810/725/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 810/725/18

адміністративне провадження № К/9901/11530/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 (головуючий суддя Лічевецький І.О., судді: Мельничук В.П., Земляна Г.В.) у справі №810/725/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017 №, №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску від 05.09.2017 №, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 05.09.2017 №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 року №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2017 №Ф-.

Позивач мотивує свої вимоги недотриманням податковим органом порядку проведення перевірок, що призвело до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки, оскільки направлення про проведення планової виїзної перевірки від 24.06.2017 №1727 та №1728 підписані раніше, ніж письмове повідомлення від 12.07.2017 №302/10-36-13-09 та наказ відповідача від 12.07.2017 №1272; в акті перевірки не викладено зміст порушень податкового законодавства з посиланням на первинні документи та докази, що підтверджують наявність факту порушення. Зазначає про порушення Державною фіскальною службою України строків розгляду скарги та вважає, що нею не отримано рішення про результати розгляду скарги протягом 20-денного терміну, у зв`язку з чим скарга вважається задоволеною. Посилається на необґрунтованість висновків акту перевірки, правомірністю включення до складу витрат витрати, які підтверджені документально і безпосередньо пов`язані з отриманням доходу. Також, позивач стверджує про помилковість висновків податкового органу щодо заниження єдиного соціального внеску та військового збору, внаслідок неправомірного зменшення суми фактично понесених позивачем витрат. Зауважує, що позивач має пенсію за віком з 2007 року і не є платником єдиного соціального внеску за себе.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017 №, №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2017 №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності від 05.09.2017 №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 №. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки; податковий орган дотримався вимог статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо надіслання позивачу на його адресу рішення про продовження розгляду скарги; витрати, які були понесені позивачем за результатами здійснення господарських операцій за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 підтверджені належними документами, що оформлені згідно з вимогами чинного законодавства та такі витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача. Враховуючи спростування судом правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, неправомірним є також донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимог та рішення про застосування штрафних санкцій. Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.09.2017 № не підлягає скасуванню, оскільки рішенням ДФС України від 02.11.2017 №14528/Р/99-99-11-02-02-25 скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.09.2017 №. Судом зазначено також про неправомірність донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, і як наслідок визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 №.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення виходив з того, що факт придбання товарно-матеріальних цінностей не ставився під сумнів контролюючим органом, водночас, позивачем не доведено факту використання придбаних товарів у межах підприємницької діяльності позивача з метою отримання доходу, що призвело до завищення позивачем витрат і як наслідок заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та несплати єдиного внеску.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулась з касаційною скаргою, у якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, що мають значення для вирішення справи, судами з`ясовані неповно. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на неврахування судом апеляційної інстанції, що позивачем були надані всі первинні документи, що відображають витрати.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2019 відкрито касаційне провадження.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог позивача заперечує, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке просить залишити без змін, - обґрунтованим та законним. На думку відповідача оскаржуване рішення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права й ухвалено у відповідності до процесуальних норм.

Здійснюючи касаційний перегляд справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача з таких мотивів.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, основним видом його діяльності за КВЕД є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Податковим органом у період з 24.07.2017 по 04.08.2017 проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 11.08.2017 №596/10-36-13-09/ (далі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017:

№, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 294275,76 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 73568,94 грн;

№, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 18483,00 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 4620,76 грн;

№, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 85,00 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2017 №Ф-, якою позивачу визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 271155,88 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.09.2017 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 40426,08 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності від 05.09.2017 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 340,00 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності від 05.09.2017 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 510,00 грн;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 40426,08 грн.

За наслідками адміністративного оскарження вказаних рішень податкового органу, рішенням ДФС України від 02.11.2017 №14528/Р/99-99-11-02-02-25 скаргу позивача задоволено частково, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.09.2017 № та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності від 05.09.2017 № скасовано та вважаються відкликаними з дня прийняття даного рішення. Даним рішенням зобов`язано Головне управління ДФС у Київській області винести та направити нові рішення.

Рішенням ДФС України від 04.12.2017 №16101/Р/99-99-11-02-01-14 скаргу позивача залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017 №, № та № залишено без змін.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

підпунктів 8, 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218, та пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 ПК України, в наслідок чого невірно відображено отримані від здійснення господарської діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професійної діяльності (графи 6, 7, 8);

пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження суми чистого доходу за перевіряємий період на загальну суму 1645288 грн.

пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1645288 грн та заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 18483 грн;

пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в наслідок чого занижено чистий дохід, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за перевіряємий період на загальну суму 221208,74 грн, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 271155,88 грн;

пункту 4 частини 2 статті 6, пункту 7 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за листопад 2014 року та грудень 2014 року;

пункту 11 статті 3 розділу ІІ Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо реалізації товарів без попереднього режиму програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

За приписами пунктів 177.2, 177.3 цієї статті об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

В редакції до 31.12.2014 підпунктом 177.4 статті 177 ПК України визначалось, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, віднесено документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього Кодексу.

З 01.01.2015 набули чинності зміни, внесені до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, якими пункт 177.4 статті 177 ПК України викладено у новій редакції, за якою до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

За приписами пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК України).

Не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України).

Таким чином, платник податків має право віднести до складу витрат будь-які витрати за умови їх здійснення в межах своєї господарської діяльності, документального підтвердження відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог чинного законодавства та безпосередньо отримані з отриманням доходів.

Суди встановили, що суть порушення полягає в тому, що позивачем включено до складу витрат витрати на придбання товаро-матеріальних цінностей, відносно яких відсутнє документальне підтвердження що вони пов`язані з отриманням доходів.

До такого висновку податковий орган та суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те, що згідно чеків виторгів реєстратора розрахункових операцій ЕКСЕЛЛІО DMP-55L, фіскальний номер позивач реалізовувала товар без попереднього режиму програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості по групах товарів, а саме: "Соки-води", "Продукти харчування", "Цигарки", "Алкогольні напої", "Пиво" та "Супровідні", що не дає можливості встановити який саме товар було реалізовано, ідентифікувати його найменування, кількість та ціни реалізації за одиницю товарно-матеріальних цінностей, у зв`язку з чим неможливо встановити, що придбані товарно-матеріальні цінності, віднесені до складу витрат позивача в податкових деклараціях про майновий стан і доходи безпосередньо пов`язані із отриманням доходів.

Відповідно до пункту одинадцятого ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування»,

суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД ( 584-18 )), цін товарів послуг) та обліку їх кількості. У

разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД ( 584-18 )), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості застосовуються санкції у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до пункту 6 ст. 17 цього Закону.

Як вбачається за змістом позовних вимог та доводів касаційної інстанції, позивач не заперечує допущене порушення (щодо не використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД ( 584-18 )), цін товарів послуг) та обліку їх кількості), що підтверджується матеріалами справи, отже висновки судів попередніх інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № є правильними.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 294275,76 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 73568,94 грн. у зв`язку з порушенням п.п.167.1 ст. 167, п.п.177.2 ст. 177 ПК України.

Податковий орган дійшов висновку, що у зв`язку із заниженням чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1645288 грн, позивачем було занижено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 294275,76 грн та занижено базу нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, внаслідок чого позивачем не було утримано та перераховано до бюджету єдиний соціальний внесок у сумі 271155,88 грн та військовий збір у розмірі 18483 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час перевірки використовувалась податкова звітність, а також позивачем надано контролюючому органу Книгу обліку доходів і витрат, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки-фактури, видаткові та податкові накладні, фіскальні чеки, банківські виписки з первинними документами щодо оплати придбаного товару тощо.

Як вже зазначалось, до висновку про порушення вимог п.п. 167.1 ст. 167, п.п.177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності контролюючий орган дійшов з огляду на реалізацію позивачем товарів без попереднього режиму програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, а відтак сума витрат на придбання цих товарів (послуг), на розсуд податкового органу є не підтвердженою.

Колегія суддів зазначає, що за реалізацію позивачем товарів без попереднього режиму програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості передбачена відповідальність відповідно до пункту 6 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування», і до позивача застосовано відповідні санкції.

Порушення позивачем встановленого порядку реалізації товару не може свідчити про незаконність формування складу витрат, адже сума доходів податковим органом не зменшувалась, незважаючи на неможливість встановити, що ці доходи отримані внаслідок реалізації саме тих товарів, придбання яких підтверджено належними та достатніми первинними документами, наданими під час перевірки та досліджувались судами попередніх інстанцій.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з доводами позивача про документальне підтвердження використання придбаних ним товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності та правомірність включення цих сум до складу витрат.

З таких підстав, висновок суду першої інстанції про незаконність податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № є правильним, а судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

До такого висновку, суд дійшов з урахуванням судової практики, зокрема в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 810/1438/17 зазначено, що неприйнятним є спосіб визначення податковим повідомленням-рішенням податку внаслідок виключення податковим органом всіх витрат сформованих та задекларованих позивачем у звітних податкових періодах, при цьому, доходи Підприємства залишені на рівні задекларованих, що доводить невідповідність акту перевірки встановленим до нього вимогам. У будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження первинних документів.

Оскільки суд дійшов висновку про неправомірне збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 за результатом перевірки, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неправомірне донарахування позивачу суми єдиного внеску на вказану суму доходу, що тягне за собою також визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги від 05.09.2017 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.10.2017 №, від 05.09.2017 №, та податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 №, відповідно до якого позивачу визначено суму грошового зобов`язання з військового збору і нарахування штрафних санкцій.

Наведене, а також зміст встановлених фактичних обставин свідчить, що рішенням суду апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке прийнято за правильного застосування вказаних норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 скасувати, та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2018

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва Т.А. Чумаченко