Справа № 520/20281/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 жовтня 2022 року № 520/20281/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним, скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 3674 від 28.07.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатами розгляду заяви від 10.08.2019 року, та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області надати дозвіл на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 10.08.2019 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення відповідача № 3674 від 28.07.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки разом із заявою при зверненні за наданням дозволу на імміграцію в Україну ним було подано необхідний та повний пакет документів, одних зауважень з боку відповідача до змісту чи кількості доданих до заяви документів зазначено не було. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також, позивачем разом із позовом було подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого вказано, що представником позивача було направлено на адресу відповідача відповідні запити, у відповідь на які листами від 05.10.2021 року №6301.8.2-18248/63.2-21 та від 06.10.2021 року №6301.8.1-18576/63.2-21 було повідомлено про обставини видачі позивачу посвідок на тимчасове проживання в Україні, а також про те, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну Головним управлінням ДМС України в Харківській області було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію», оскільки заявником в заяві про надання дозволу на імміграцію було зазначено свідомо неправдиві відомості. При цьому, позивачем вказано, що доказів направлення на його адресу копій матеріалів або копії рішення, доказів повідомлення про прийняте рішення надано не було. Відтак, тільки 08.10.2021 року позивачу стало відомо про існування рішення відповідача, яким повідомлено про прийняте рішення № 3674 від 28.07.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже звернення до суду відбулось в межах шестимісячного строку.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, розгляд адміністративної справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що оскаржуване позивачем у даній справі рішення було прийнято обґрунтовано та у відповідності до норм діючого законодавства, оскільки позивач при зверненні з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну вказав адресу проживання, по якій не проживає, що було підтверджено в результаті проведення перевірок та і відповідно пояснень самого позивача. Відтак, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що в подальшому, розгляд справи було призначено на 22.03.2022 року о 16:00 годині.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, який діє на теперішній час.

Харківська міська територіальна громада входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами). Ухвалою суду від 19.08.2022 року запропоновано учасникам справи висловити позицію стосовно можливості подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференції.

Зазначену ухвалу суду було доставлено до електронних кабінетів представника позивача та представника відповідача, що підтверджується відповідними довідками, наявними в матеріалах справи.

Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження без участі позивача та його представника. Також, зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представником відповідача жодних заяв у відповідь на ухвалу суду від 19.08.2022 року до суду направлено не було.

У судове засідання, призначене на 28.09.2022 року о 12:00 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Грузії НОМЕР_1 , виданий 26.07.2013 року терміном дії до 26.07.2023 року, є громадянином Грузії.

Позивачем у позовній заяві вказано, що між ним та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб та в подальшому у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , який є громадянином України.

Місце проживання та місце реєстрації позивача, разом із дружиною значиться як АДРЕСА_1 .

Позивачем у позовній заяві вказано, що 22.06.2017 року на підставі ст. 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" його було документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_2 , терміном дії до 22.06.2018 року. Місце проживання та реєстрації позивача, разом із дружиною значиться, АДРЕСА_1 та не змінено.

В подальшому, на підставі ст. 14 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" позивача 20.06.2018 року було документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_3 , терміном дії до 20.06.2019 року. Місце проживання та реєстрації позивача, разом із дружиною значиться АДРЕСА_1 та не змінено.

Позивачем вказано, що 13.09.2019 року строк його перебування продовжено до 03.12.2019 року, а місце проживання та реєстрації останнього разом із дружиною значиться як АДРЕСА_1 та не змінено.

Судовим розглядом справи встановлено, що 10.08.2019 року позивач звернувся з письмовою заявою до Індустріального РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківський області, відповідно до змісту якої просив надати йому дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2014 року, а саме: шлюб з громадянином України, діти та батьки громадян України.

Як вказано позивачем, ним було надано усі документи, визначені законом та було сплачено необхідні платежі, а зауважень до наданих ним документів у відповідача не виникло.

Під час розгляду справи встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви позивача ним отримано не було. Доказів направлення відповідачем на адресу позивача такого рішення до суду надано не було.

Водночас, судовим розглядом справи встановлено, що 08.10.2021 року у відповідь на адвокатський запит представника позивача позивачу повідомлено, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківський області прийнято рішення про відмову в наданні йому дозволу на імміграцію в Україну 28.07:2020 року № 3674 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

У позовній заяві зазначено, що в рамках надання правничої допомоги громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно договору про надання правничої допомоги №В-30/10 від 30.09.2021 року, адвокатом Вітер Г.Р. направлено адвокатські запити №АЗ-218/2021 від 30.09.2021 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо надання інформації стосовно позивача та копій документів складених ним для подачі відповідачу щодо документування посвідкою на тимчасове проживання в Україні та складених стосовно нього.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.10.2021 року №6301.8.2-18248/63.2-21 було повідомлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.06.2017 року та 04.06.2018 року звертався до відповідача із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2021 року № 251. Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було оформлено посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 22.06.2017 року терміном дії до 22.06.2018 року та посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 20.06.2018 року терміном дії до 20.06.2019 року. До вказаного листа надано належним чином завірені копії заяв іноземця чи особи без громадянства для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі визначеного та для з`ясування усіх обставин, у рамках надання правничої допомоги представником позивача направлено адвокатські запити № АЗ-217/202 1 від 30.09.2021 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, якими просив надати інформацію та копії документів щодо обставин звернення позивача до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 06.10.2021 року № 6301.8.1-18576/63.2-21 повідомлено, що 10.08.2019 року громадянин Грузії ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну до Індустріального РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області. Також вказано, що 14.08.2019 року до відповідача надійшла заява громадянина Грузії ОСОБА_1 , для подальшого розгляду та прийняття рішення. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 28.07.2020 року було прийнято рішення про відмову у надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», оскільки заявником в заяві про надання дозволу на імміграцію було зазначено свідомо неправдиві відомості.

Матеріали справи свідчать на користь того, що оскаржуване у даній справі рішення було прийнято на підставі висновку про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , затвердженого т.в.о. начальника ГУ ДМС України в Харківській області 28.07.2020 року, згідно якого пiсля надходження справи громадянина Грузії ОСОБА_1 на розгляд до ГУДМС України в Харківській області були направлені запити до ГВ KP УСБУ в Харківській області, Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужби, ГУНП України в Харківській області, з метою перевірки вказаного іноземного громадянина серед осіб, яким дозвіл на iмміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про Імміграцію». За результатами перевірки, здійсненої територіальним підрозділом ГУНП України в Харківській області, встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою, зазначеною в заяві про надання дозволу на імміграцію, як місце проживання в Україні ( АДРЕСА_1 ), ніколи не мешкав. З огляду на отримання зазначеної інформації, ГУДМС України в Харківській області було здійснено додаткову перевірку за місцем проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 , за результатами якої також встановлено, що останній за вищезазначеною адресою не мешкає. З огляду на вказане, головний спеціаліст відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області Фоміна О.О. за результатами розгляду матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу вважала б вiдмовити в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку поданому позивачем до суду клопотанню про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом, іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини третьої статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Під час розгляду справи зі змісту наданих позивачем у заяві пояснень встановлено, що оскаржуване рішення відповідача ним отримано не було своєчасно, а лише після направлення адвокатом позивача відповідного адвокатського запиту.

Доказів протилежного до суду не надано.

Відтак, оскільки спірне у даній справі рішення було направлено на адресу представника позивача лише із листом від 06.10.2021 року, то з огляду на те, що із даним позовом до суду позивач звернувся 19.10.2021 року, то останнім не було пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу регулювалися Законом України "Про правовий статус іноземців" № 3929-ХІІ від 04.12.1994, а також Законом України "Про імміграцію" № 2491-ІІІ від 07.06.2001.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про імміграцію» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до цього Закону іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 1 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України (п. 5 ч. 7 ст. 9 Закону).

При цьому, в силу положень ч. 10 ст. 9 Закону у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком № 1983.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме - зокрема, батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п. 11 Порядку №1983 для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1-10 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України «Про імміграцію», подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Пунктом 14 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Відповідно до п. 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно приписів п. 19 Порядку №1983 рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку про те, що територіальні органи ДМС України вправі витребувати в інших державних органів додаткову інформацію щодо осіб, які подали заяву про отримання дозволу на імміграцію, а також викликати таких осіб, а також інших, на бесіду. І лише за результатами аналізу цієї інформації, органи ДМС України приймають відповідне рішення.

Вичерпний перелік підстав для відмови у видачі дозволу на імміграцію викладено у частині 1 статті 10 Закону.

Відповідно до приписів п. 4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Зі змісту оскаржуваного у даній справі рішення вбачається, що підставою для прийняття спірного рішення, встановлено факт зазначення позивачем свідомо неправдивих відомостей.

При цьому, зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи останнього стосовно того, що при зверненні до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачем було зазначено адресу проживання, по якій останній не проживає, що було підтверджено як в результаті проведених перевірок, так і відповідно до пояснень самого позивача.

Так, судовим розглядом справи встановлено, що у поданій до відповідача заяві від 10.08.2019 року позивачем було вказано місце проживання в Україні як АДРЕСА_1 , також вказано номер зв`язку, а саме мобільний телефон.

При цьому, згідно змісту висновку про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , затвердженого т.в.о. начальника ГУ ДМС України в Харківській області 28.07.2020 року, вбачається, що твердження відповідача про те, що під час перевірочних заходів встановлено, що іноземець не мешкає та ніколи не мешкав за адресою, зазначеною ним самостійно в заяві про надання дозволу на імміграцію, як місце проживання в Україні.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що під час розгляду справи з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 22.06.2017 року на підставі ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_2 терміном дії до 22.06.2018 року. Місце проживання та реєстрації позивача разом із дружиною значиться як АДРЕСА_1 та не змінено.

В подальшому, 20.06.2018 року на підставі ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивача документовано посвідкою на тимчасове проживання на території України серії НОМЕР_3 терміном дії до 20.06.2019 року. Місце проживання та реєстрації позивача разом із дружиною значиться АДРЕСА_1 та не змінено.

13.09.2019 року строк перебування позивача продовжено до 03.12.2019 року. Місце проживання та реєстрації позивача разом із дружиною значиться АДРЕСА_1 та не змінено.

Також, суд зазначає, що матеріали особової справи позивача містять копії пояснень останнього, зі змісту яких вбачається зазначення про те, що він разом із дружиною проживає за адресою АДРЕСА_2 в орендованій квартирі, а за адресою: АДРЕСА_1 він не проживає, там проживає його знайомий ОСОБА_4 . Відібрані такі пояснення були посадовою особою відповідача.

Водночас, матеріали особової справи позивача містять пояснення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , якою вказано, що за адресою проживання вона мешкає біля 15 років, а в сусідній квартирі №35 іноземці не мешкають, а живуть громадяни України, але їх імена вона не знає, громадянин Грузії там не проживає.

Крім того, матеріали справи містять копію доповідної записки за підписом начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУДМС України в Харківській області від 20.07.2020 року №6301.8.3/28191-20, згідно змісту якої повідомлено про те, що співробітниками відділу органiзацiї запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців осіб без громадянства ГУДМС України в Харківській області була здiйснена перевірка місця проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та під час перевірки місця проживання іноземця за адресою, яку вказав іноземець у заяві при подачі документів, було встановлено що громадянин не мешкає за вищевказаною адресoю.

Одночасно суд наголошує на обставинах того, що матеріали особової справи позивача містять відповіді на запити відповідача надані Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.10.2019 року №0.184-16754/0/15-19-Вих, з якої вбачається, що станом на 09:00 10 жовтня 2019 року інформація про вказаних іноземців, зокрема позивача, у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, відсутня, а також на листі відповідача від 16.09.2019 року №1300, направленому на ім`я начальника ГВКР УСБУ в Харківській області, щодо ознайомлення із матеріалами справи позивача мітиться відмітка «Стосовно в`їзду на ПМП заперечень немає» за підписом нач.від. ГВКРУСБУ в Х.о.

У свою чергу, приписами п.4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» обставиною, за якою дозвіл на імміграцію не надається визначено зазначення особою в заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів.

При цьому, як встановлено судом, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію відповідачем фактично визначено доповідну записку за підписом начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУДМС України в Харківській області від 20.07.2020 року №6301.8.3/28191-20 щодо відсутності позивача за адресою, вказаною ним у поданій до відповідача заяві та пояснення сусідки, яка мешкає поряд із квартирою, яка вказана позивачем у заяві як місце проживання.

Натомість, заява позивача про надання дозволу на імміграцію, окрім адреси мешкання містить і телефонний номер позивача. Крім того, суд зазначає, що позивачем у наданих відповідачу поясненнях було повідомлено, що за вказаною ним у заяві адресою він не проживає, а орендує квартиру за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Крім того, суд зазначає, що матеріали справи також містять пояснення позивача, які подавались ним при первинному зверненні до відповідача під час отримання посвідки на постійне проживання в Україні, яких вказано, що фактично позивач проживає разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , де орендує квартиру, а прописаний ймовірно буде за адресою: АДРЕСА_3 , де можливо і буде в подальшому проживати. Водночас, суд наголошує, що адреса АДРЕСА_3 вказані і у виданій на ім`я позивача посвідці на постійне проживання в Україні та така адреса відповідачем під час видання такої посвідки не заперечувалась та не оспорювалась і під час повторної видачі та продовження строку перебування в Україні.

Доказів перевірки місця проживання позивача за місцем оренди позивачем місця проживання або доказів здійснення відповідачем намагань зв`язатися із позивачем до суду засобами телефонного зв`язку до суду не надано.

При цьому, суд наголошує, що вказана доповідна записка не містить в собі жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення позивачем протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач перебуває у шлюбі із громадянкою України та у такому шлюбі народився син, який є громадянином України, що відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дає йому позаквотне право на отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з частиною другою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.06.1988 по справі «Боррехаб проти Нідерландів», яке в силу положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, висвітлив правову позицію щодо захисту права на «сімейне життя» у випадку депортації іноземця з території держави-учасниці Конвенції. Так, позиція Суду ґрунтувалася на тому, що відмова у видачі особі нової посвідки на проживання і подальша депортація із країни призведуть до розриву сімейних зав`язків між батьком та його неповнолітньою донькою. У наведеній справі, Суд прийшов до висновку, що в такому випадку має місце порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року №ETS N005 (право на повагу до приватного і сімейного життя)

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21.06.1988 та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24.07.2014, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд зазначає, що відмова у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну буде суперечити принципу пропорційності, передбаченому пунктом 8 частини третьої статті 2 КАС України, за яким у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).

Аналогічні доводи було викладено і Верховним Судом у постановах від 31.10.2019 року по справі №820/1560/17 та від 21.11.2019 року по справі №826/16079/18.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 3674 від 28.07.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатами розгляду заяви від 10.08.2019 року.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надати дозвіл на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 10.08.2019 року суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Законом України «Про імміграцію», зокрема, підпунктом 3 частини першої статті 6 визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Отже, саме до дискреційних повноважень ДМС України належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 10.08.2019 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями частин1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 3674 від 28.07.2020 року про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну Громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте за результатами розгляду заяви від 10.08.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 10.08.2019 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ІНПП НОМЕР_5 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, б. 24, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 37764460).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження виготовлено 21 жовтня 2022 року.

Суддя Мельников Р.В.