Справа № 300/3257/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" жовтня 2022 р. справа № 300/3257/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 12.08.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) у якій просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 82 240,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при виключенні його 20.09.2018 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 йому не проведено всі виплати грошового забезпечення. При цьому, остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням позивача здійснено лише 29.07.2022, зокрема, при виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №300/8731/21. ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачем порушено строки виплати індексації грошового забезпечення, тому, керуючись приписами статей 116, 117 Кодексу законів про працю України вважає, що на його користь підлягає виплата середнього грошового забезпечення за період з 20.09.2018 по 29.07.2022 в сумі 82 240,00 грн, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із вимогами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 16-17). Пунктом 5 резолютивної частини ухвали суду зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 у межах п`ятнадцятиденного строку з дня отримання копії цієї ухвали надати суду належним чином оформлені та засвідчені: довідку про загальний розмір грошових коштів, виплачених ОСОБА_1 при звільненні з військової служби; довідки про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_1 , обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Від представника відповідача через систему «Електронний суд» 31.08.2022 надійшло клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, заявлених до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплати у день звільнення індексації грошового забезпечення (а.с. 22-23 та зворотна сторона аркуша).
Також відповідач скористався правом подання відзиву, який отримано судом 07.09.2022 за №350/484/1/1616 від 31.08.2022 (а.с.28-30). Так, у відзиві представник відповідача звернув увагу на зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, відповідно до яких частина 1 статті 117 Кодексу законів про працю України діє у наступній редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців». Тобто, з вищевказаного слідує, що в разі задоволення позовних вимог позивача у відповідача виникає обов`язок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але не більше, як за шість місяців. Відповідно до Порядку №100 сума середнього грошового забезпечення за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення становить 51 034,62 грн, а виходячи з принципу пропорційності, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України становить 30 294,15 грн.
Ухвалою суду від 18.10.2022 закрито провадження у справі в частині визнання неправомірними та протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - не виплати індексації.
Розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді механіка відділення засобів радіозв`язку радіоцентру 1 інформаційно-телекомунікаційного вузла батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення.
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2018 за №180 позивача наказом від 20.09.2018 №21-РС звільнено у запас, а 21.09.2018 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , з усіх видів забезпечення та направлено до Івано-Франківського МВК Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік (а.с. 8).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №300/8731/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задоволено повністю, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням січня 2008 року в якості базового місяця під час обчислення індексу споживчих цін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103611895).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2022 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року в справі № 300/8731/21 без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104487476).

Таким чином, судове рішення в справі №300/8731/21 набрало законної сили 04.03.2022 та фактично виконане відповідачем 29.07.2022 шляхом безготівкового зарахування на картковий рахунок позивача індексації грошового забезпечення в сумі 82 273,02 грн (а.с. 9).

Вважаючи неправомірними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.09.2018 по 29.07.2022 в розмірі 82 240,00 грн.

Суд зазначає, що в цій адміністративній справі суд застосовує приписи Кодексу законів про працю України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (надалі, також КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (надалі, також - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення 21.09.2018, тоді як фактичний розрахунок щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 82 273,02 грн проведено лише 29.07.2022, що підтверджується випискою з банку про рух коштів по картці від 29.07.2022 (а.с. 9).

Частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В контексті зазначеного, суд констатує, що оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час звільнення його з військової служби остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, протиправність чого встановлена Івано-Франківським окружним адміністративним судом у рішенні від 04.03.2022 по справі №300/8731/21, ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації за весь час затримки розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (надалі, також Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Так, відповідно до долученої до відзиву на позовну заяву від 31.08.2022 №350/484/1/1616 довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с. 33), загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (липень та серпень) 2018 року становила 17 385,60 грн, а саме у липні 2018 року 8 692,80 грн, у серпні 2018 року 8 692,80 грн. Середньоденна заробітна плата склала 280,41 грн (17 385,60 грн/62 дні).

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації позивачу з 22.09.2018 (з дня, наступного після виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) по 28.07.2022 включно (день, який передує дню повного розрахунку) становить 1406 дні.

Водночас, визначаючи період, за який позивачу підлягає виплата середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд звертає увагу, що відповідно до чинної з 19.07.2022 редакції частини 1 статті 117 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за шість місяців, зокрема за 182 календарні дні.

Також, надаючи оцінку співмірності та обґрунтованості суми середнього грошового забезпечення, яке підлягає виплаті на користь позивача, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Так, відповідно до долученої представником відповідача довідки про середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с.33), загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (липень та серпень) 2018 року становила 17 385,60 грн, а саме у липні 2018 року 8 692,80 грн, у серпні 2018 року 8 692,80 грн. Середньоденна заробітна плата склала 280,41 грн (17 385,60 грн/62 дні).

Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за шість місяців (182 календарні дні) становить 51 034,62 грн (280,41 грн х 182 дні).

Згідно із долученої представником відповідача до відзиву на позовну заяву від 31.08.2022 №350/484/1/1616 довідки про суми грошового забезпечення, які належали ОСОБА_1 при звільненні (а.с. 32), загальна сума нарахованих позивачу коштів в місяці звільнення становила 56 335,57 грн (грошове забезпечення на день звільнення - 8 692,80 грн, грошове забезпечення пропорційно прослужним дням в місяці звільнення - 5 592,16 грн, грошова допомога на оздоровлення - 7 988,80 грн, компенсація за невикористані дні відпустки - 5 141,07 грн, компенсація за неотримане речове майно - 28 920,74 грн).

Як підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №300/8731/21 відповідачем 29.07.2022 нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в розмірі 82 273,02 грн.

Отже, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 138 608,59 грн, з яких: грошове забезпечення при звільненні 56 335,57 та несвоєчасно виплачена індексація грошового забезпечення 82 273,02 грн, що становить 59,36% від загальної суми (138 608,59 грн).

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України буде стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30 294,15 грн, що становить 59,36 % від середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 за 182 календарні дні (51 034,62 грн х 59,36%).

Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан в Україні, в період дії якого ВЧ НОМЕР_1 здійснює заходи щодо забезпечення національної оборони, стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення в сумі 30 294,15 грн буде достатньою компенсацію майнових втрат, які він поніс через несвоєчасний розрахунок при звільнені та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 30 294,15 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Наявною в матеріалах справи квитанцією № 16 від 10.08.2022 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із даним позовом у розмірі 992,40 грн (а.с. 1). Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_1 365,60 грн судових витрат, що становить 36,84%, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченого ним судового збору у розмірі 365,60 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 30 294 (тридцять тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 15 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) частину сплачено судового збору в розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.