Справа № 160/13086/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, в якому з урахуванням уточнень просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України у період з 2007 року по 2022 рік. Наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 29.07.2022 року №108 о/с-22 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено зі служби відповідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 31.07.2022 року.
Після звільнення позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого постановою КМУ №578 від 14.08.2013 року.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права, а тому, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою суду від 30.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначає, що пунктом 23 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 року №578, передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно п. 60 цього Порядку, на підставі заяви.
Відповідач посилається на те, що для проведення розрахунку суми грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до Порядку, необхідні наказ про звільнення, який видано відповідачем 29.07.2022 року та заява про виплату такої компенсації, яку позивач подав 27.07.2022 року.
Також відповідач стверджує, що 29.08.2022 року позивачу було надано довідку №24 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. При цьому, відповідно до абзацу 2 п. 22 Порядку №578, грошова компенсація виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Так, в кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби.
Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.03.2007 року по 31.07.2022 року.
Так, наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 29.07.2022 року №108 о/с-22 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено зі служби відповідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 31.07.2022 року.
Позивач звернувся до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою від 27.07.2022 року за вхідним номером №317 щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого постановою КМУ №578 від 14.08.2013 року.
Однак, вказана виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відповідачем не була здійснена.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, Міністерством юстиції України було видано наказ від 28.03.2018 року №925/5, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Пунктом 3 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 глави 22 розділу ІІ цього Порядку днем звільнення зі служби вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, яка не повинна передувати даті звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Грошове забезпечення виплачується до дня звільнення зі служби включно разом із премією, встановленою у порядку, визначеному главою 13 цього розділу, за результатами оперативно-службової діяльності за останній місяць служби.
Правовий статус персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено статтею 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
Частиною 5 вказаної статті визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №578 було затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Згідно пункту 1 затвердженого Порядку №578 останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Відповідно до пункту 2 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Пунктом 8 Порядку №578 визначено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення №1-5, а інвентарне майно - за нормами №6-13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків навчальних закладів; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).
Пунктом 9 Порядку №578 передбачено, що забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, черговій частині державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.
Отже, право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають, зокрема, особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади.
Відповідно до пункту 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Пунктом 23 Порядку№578, зокрема, визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви.
Згідно пункту 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
Тобто, вказаними нормами передбачено право працівників кримінально-виконавчої служби під час звільнення зі служби отримати речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або грошову компенсацію за нього, та встановлюють порядок такого отримання.
Так, з матеріалів справи слідує, що 27.07.2022 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особистого користування.
Таким чином, ОСОБА_1 скористалася своїм правом на отримання грошової компенсації за речове майно особистого користування, визначеним п. 27 Порядку №578 та подала заяву відповідно до п. 23 Порядку №578.
Однак, відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом не провів відповідні розрахунки та виплату, а лише частково виконав вимоги п. 60 Порядку №578, а саме, видав довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Щодо посилання відповідача на абзац 2 пункту 22 Порядку №578 та відсутність в кошторисних призначеннях Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік коштів на цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби працівникам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Тобто, виплата грошової компенсації за наявності коштів в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, передбачена абзацом 2 пункту 22 Порядку №578, стосується осіб рядового і начальницького складу, які продовжують проходити службу в органах кримінально-виконавчої служби.
Так, у даній справі предметом позову є виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особам рядового і начальницького складу під час звільнення зі служби, яка регулюється пунктами 27 та 60 Порядку №578, а тому, не залежить від наявності коштів в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Європейський Суд з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а, отже, їх розподіл не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправною бездіяльності та стягнення грошової компенсації - задовольнити повністю.
Судові витрати у вигляді судового збору у справі не розподілялись.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 24.10.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька