Справа № 761/10771/22
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/77/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря - Мойсієнко К.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Вольфовського С.О.,

представника відповідача та третьої особи - Федоренка О.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,

третя особа - Державна міграційна служба України,

в с т а н о в и в:

20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Обґрунтовано позов тим, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Української РСР в селі Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області, де постійно проживав по АДРЕСА_1 . Його батьками є громадяни України: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Після закінчення за місцем проживання загальноосвітньої школи у 1986 році, ОСОБА_1 був призваний на військову службу, яку проходив у м. Москва, куди і переїхав у 1991 році на постійне місце проживання. Проте, кожного року позивач відвідував батьків у с. Яблунівка, Прилуцького р-ну, Чернігівської обл.

Як зазначає позивач у своєму позові, 19.11.2020 він приїхав в Україну до своєї матері, яка за віком та станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Інших осіб, крім позивача, які мають можливість здійснювати догляд за його матір`ю 1940 року народження - немає. До закінчення 90-денного строку перебування в Україні позивач звертався до Прилуцького міського відділу ДМС України в Чернігівській області для продовження терміну перебування в Україні, на що отримав усну відповідь щодо продовження такого терміну без надання додаткового дозволу на весь період дії епідемії, спричиненої короновірусною інфекцією COVID-19, без подання письмової заяви про продовження строку перебування на території України.

Проте, 07.06.2022 Прилуцьким відділом Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким зобов`язано ОСОБА_1 не пізніше 21.06.2022 залишити територію України.

Позивач вважає вказане рішення протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2022 року справу за вказаним позовом передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю), вказана справа надійшла до суду 26.09.2022.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач прибув на територію України за паспортом громадянина іноземної держави та мав право перебувати на території України до 17.02.2021. Після спливу вказаного терміну ОСОБА_1 проживає в Україні без документів на право проживання та ухиляється від виїзду. До територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України з питань продовження строку перебування в Україні, оформлення документів, які дають право на законне перебування на території України, позивач не звертався. Доказів на підтвердження існування обставин щодо неможливості примусового видворення, ОСОБА_1 не надано, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта (а.с. 11) та з 19 листопада 2020 року перебуває на території України.

Граничний термін його перебування на території України - 16 лютого 2021 року.

07.06.2022 співробітниками Прилуцького РВ Управління Служби безпеки України було виявлено позивача, який перебуває на території України з порушенням встановленого законодавством терміну, тобто більше 90 днів.

07.06.2022 за порушення правил перебування іноземних громадян на території України, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування з 17.02.2021, посадовими особами Прилуцького відділу Управління державної міграційної служби у Чернігівській області стосовно позивача складено протокол серії ПР МЧГ № 000810 (а.с. 13) та відповідно до винесеної на його підставі постанови серії ПР МЧГ № 000810 від 07.06.2022, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиню першою статті 203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. (а.с. 14), який був сплачений позивачем 11.06.2022 (а.с. 15).

Також, 07.06.2022 на підставі статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Прилуцьким відділом Управління державної міграційної служби у Чернігівській області було прийнято рішення № 03 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким зобов`язано позивача покинути територію України до 21.06.2022 (а.с. 16-17).

З даним рішення ОСОБА_1 ознайомився та отримав його копію, про що свідчить його особистий підпис. Крім того, позивач зазначив, що від виконання даного рішення не відмовляється та оскаржувати його наміру немає.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, 19.11.2020 він приїхав в Україну до своєї матері - ОСОБА_4 , яка за віком та станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. До закінчення 90-денного строку перебування в Україні позивач в усному порядку звертався до Прилуцького міського відділу ДМС України в Чернігівській області для продовження терміну перебування в Україні, на що отримав усну відповідь щодо продовження такого терміну без надання додаткового дозволу на весь період дії епідемії, спричиненої короновірусною інфекцією COVID-19, без подання письмової заяви про продовження строку перебування на території України.

Також позивач зазначив, що у листопаді 2020 року він приїхав до матері на постійне місце проживання, попередньо розлучившись із дружиною, яка залишилась проживати разом з їх спільною повнолітньою донькою у м. Москва, а також на даний час займається волонтерством у с. Яблунівка, допомагає відновлювати покинуті будинки для їх подальшого заселення переселенцями, проте доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.

Крім того, представник позивача зазначив, що оскільки на дату останнього в`їзду позивача в Україну (19.11.2020) та станом на дату завершення 90-денного терміну перебування в Україні (17.02.2021) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 18.03.2020 № 259 «Про деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції на період установлення на всій території України карантину», яка забороняла застосувати заходи адміністративного впливу до іноземців, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 630 строк дії карантину у зв`язку з коронавірусною інфекцією COVID-19 продовжено до 31.08.2022.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закону № 3773-VI) встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Згідно із ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації, громадяни держави однієї сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (частина третя статті 26 Закону № 3773-VI).

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (частина четверта статті 26 Закону № 3773-VI).

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону №3 773-VI).

Згідно частини першої статті 31 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказані положення Закону №3773-VI кореспондуються з положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (далі Інструкція).

Пункт 5 Розділу І Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 востаннє здійснив в`їзд на територію України за внутрішнім паспортним документом громадянина Російської Федерації 19.11.2020, та з того часу з України не виїжджав, чим порушив вимоги ст. 4, ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які зазаконом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Враховуючи те, що позивач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував, посвідками на тимчасове або постійне проживання не документувався, інших доказів вчинення ним дій з легалізації свого перебування на території України не надано, а також доказів , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, матеріали даної справи не містять та позивачем не наведено доказів, що останній підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З пояснень позивача слідує, що він вважає неможливим повернення до країни походження (Російської Федерації) з огляду небезпечність перетину кордону з Російською Федерацією внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та небажання бути мобілізованим.

Водночас, суд звертає увагу на те, що спірним рішенням про примусове повернення позивачу надано варіативність дій з метою залишення території України, зокрема виїхати або до країни походження (Російської Федерації), або до третьої країни.

При цьому, позивач не вказує про наявність об`єктивних перешкод, які б унеможливлювали виїзд позивача з території України до третьої країни.

Так само матеріали справи не містять доказів, що позивач розлучився зі своєю дружиною, яка з їх спільною донькою залишилася мешкати в м. Москва, а також доказів того, що мати позивача потребує постійного стороннього догляду і позивач її доглядає та є єдиною дитиною.

Крім того, посилання представника позивача на положення Постанови Кабінету Міністрів України № 259 від 18.03.2020 в редакції, яка була чинною станом на 18.03.2020 є безпідставними, оскільки на момент прийняття спірного рішення діє нова редакція вказаної постанови Кабінету Міністрів України, яка не передбачає будь-яких обмежень щодо можливості застосування заходів адміністративного впливу до іноземців та осіб без громадянства, які порушили законодавство у сфері міграції в частині недотримання ними строку перебування на території України чи оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання, на період установлення на всій території України карантину та протягом 30 днів з дня його відміни, враховуючи, що вчинене позивачем правопорушення є продовжуваним.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 288, 292 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 51-А, м. Чернігів, код ЄДРПОУ - 37804450) про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова