Справа № 140/2830/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2830/22 пров. № А/857/9195/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трак Сістем» до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

суддя у І інстанції Ковальчук В.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 10 травня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трак Сістем» (далі ТОВ «Трак Сістем») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Рівненської митниці (далі Митниця) №UA204000/2022/000050/2 від 28 січня 2022 року (далі Рішення).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року у справі № 140/2830/21, ухваленому за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору та за рівнем, визначеним декларантом, є безпідставними, а його сумніви щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях.

Позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України (далі МК), що необхідні для визначення митної вартості та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору.

У поданій апеляційній скарзі Митниця просила таке скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Трак Сістем».

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що за митною декларацією (далі - МД) від 18 січня 2022 року №UA204080/2022/001124 декларантом ТОВ «Трак Сістем» було заявлено до митного оформлення автобус пасажирський SETRA S416HDH, кузова НОМЕР_1 , митна вартість якого визначена декларантом за основним методом на рівні 849 529,05 грн (26500,00 EUR).

При проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості вказаного товару митним органом було встановлено розбіжності у поданих документах та направлено електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленого рівня митної вартості.

На письмову вимогу Митниці 27 січня 2022 року декларантом надано витяг з інтернет-ресурсу, яким не спростовано розбіжності у відомостях, декларованих у МД та поданих до митного оформлення документах (сайт http://www.truckhandel.pl). Таке посилання неможливо перевірити, у наданому витягу з відсутні ідентифікаційна ознака (УЕМ-код) транспортного засобу.

28 січня 2022 декларантом надано лист №б/н, яким повідомлено про відсутність додаткових документів та прохання прийняти рішення без дотримання термінів, встановлених частиною 3 статті 53 МК.

Тому 28 січня 2022 року Митницею прийнято оспорюване Рішення і визначено митну вартість транспортного засобу на підставі цінової інформації про вартість аналогічного транспортного засобу згідно з інтернет-ресурсом за посиланням https://bushandel.pl/?lng=pl на рівні 2164306,05 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Трак Сістем» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 05 листопада 2021 року ТОВ «Трак Сістем» (Покупець) уклало з та компанією CARKAUP OU (Республіка Естонія) (Продавець) договір №56, за умовами якого Продавець продав Покупцеві кузова автотранспортних засобів (автомобілів), вантажні автомобілі, легкові автомобілі, пасажирські автобуси, сідельні тягачі, причіпи, напівпричіпи, сільськогосподарську техніку та інші автотранспортні засоби та запчастини до них (далі Товар) відповідно до асортименту, технічних умов, за цінами і комплектністю, визначеними в інвойсах до договору, які надаються Продавцем. Поставка Товару здійснюється на умовах DAP Луцьк Україна, Ковель Україна, Рівне Україна, Ягодин Україна, Нововолинськ Україна, Дубно Україна, Мукачево Україна, Чернівці Україна згідно з правилами Інкотермс-2010. На Продавця покладаються всі витрати, пов`язані з доставкою Товарів Покупцю, а також транспортні витрати, навантажувально-розвантажувальні витрати та витрати на страхування таких транспортних засобів. Продавець несе всі витрати з оплати мита, податків, інших офіційних зборів, а також витрати, пов`язані з оформленням митних платежів, пов`язані з вивозом (експортом) Товару на території своєї держави. Загальна вартість Товарів за договором становить 780 000,00 євро. Ціни на поставлені Товари вказуються Продавцем у інвойсах до договору. Оплата за товар може здійснюватись Покупцем після поставки Товару, а також на умовах 100% передоплати.

18 січня 2022 року до митного оформлення в режимі імпорту товару «автобус пасажирський, категорії М3, марки SETRA, S416 HDH, VIN НОМЕР_1 , номер двигуна - OM457LA, 2011 року виготовлення» декларант подав уповноваженій особі Митниці митну декларацію (далі МД) №UA204080/2022/001124 від 18 січня 2022 року із зазначенням у графі 42 фактурної вартості товару у 26500,00 євро та митної вартості за першим методом (за ціною контракту) у 849 529,05 грн. При цьому було долучено зовнішньоекономічний договір від 05 листопада 2021 року №56; рахунок-фактуру (інвойс) від 04 січня 2022 року №220104.16406-CAR_LIM; автотранспортну накладну б/н від 04 січня 2022 року; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 А744653 від 04 січня 2022 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11 грудня 2017 року №2017FN63560; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, №71 від 18 січня 2022 року; копію митної декларації країни відправлення №22SK5361EX20445900 від 04 січня 2022 року; інші некласифіковані документи.

Під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Митницею було запропоновано декларанту відповідно до приписів статей 53 та 54 МК у 10-тиденний термін подати такі документи:

1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу;

2) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки;

3) договір (угоду, контракт ) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

5) банківські платіжні документи, що стосуються оплати за товар, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу у разі її здійснення;

6) копію митної декларації країни відправлення;

7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування у разі його здійснення;

8) міжнародну товаротранспортну накладну CMR від 04 січня 2022 року б/н у належній якості.

У відповідь на пропозицію відповідача декларантом надано витяг з інтернет-ресурсу та листом б/н від 28 січня 2022 року повідомлено про відсутність додаткових документів та висловлено прохання прийняти рішення без дотримання термінів, встановлених частиною 3 статті 53 МК.

Відтак, 28 січня 2022 року Митницею прийнято Рішення №UA204000/2022/000050/2, у графі 33 якого зазначено, що заявлена декларантом митна вартість імпортованого транспортного засобу не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки при проведенні контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що подані декларантом до митного оформлення товарів містять такі неточності:

- згідно з інвойсом від 04 січня 2022 року №220104.16406-CAR_LIM продавцем товару є «CARKAUP OU» (PETERBURI TEE 81, 13816, TALLINN, HARJU MAAKOND, REPUBLIC OF ESTONIA), а у поданому до митного оформлення свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу від 11 грудня 2017 року № НОМЕР_2 власником транспортного засобу є СМ-СІС BAIL (J.C.H.F. 43 ALLEE DES JASMINS 37170 CHAMBRAY LES TOURS). При цьому до митного оформлення не подано будь-яких документів щодо продажу товару від третьої особи, у тому числі договір (угоду, контракт ) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- згідно з інвойсом від 04 січня 2022 року №220104.16406-СAR_LIM адреса відправлення Естонія (PETERBURI TEE 81), а у графі 15 МД №UA204080/2022/001124 зазначено країну відправлення Францію та надано копію митної декларації країни відправлення від 04 січня 2022 року № 22SK5361EX20445900 Словаччини (код документа 9610);

- у відповідності до пункту 5.2 зовнішньоекономічного контракту від 05 листопада 2021 року №56 розрахунки за поставлений товар можуть здійснюватися як після поставки товару, так і на умовах 100% передоплати, здійснюються протягом 180 календарних днів з моменту поставки. При цьому у поданих до митного оформлення документах не зазначено конкретних умови оплати товару;

- до митного оформлення надано міжнародну товаротранспортну накладну CMR від 04 січня 2022 року б/н неналежної якості: неможливо ідентифікувати зазначені у ній відомості;

- посилання з на додатково наданий інтернет-ресурс (сайт http://www.truckhandel.pl) неможливо перевірити. У наданому витягу із сайту відсутня ідентифікаційна ознака (VIN-код) транспортного засобу.

Відтак, на думку митного органу, вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання транспортного засобу, в тому числі і стосовно розміру фактично сплачених коштів за імпортований транспортний засіб, та не надано документів, витребуваних Митницею. При цьому Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товарів з посиланням на цінову інформацію із сайтів мережі Інтернет щодо вартості аналогічних товарів.

Таким чином, за наслідками проведеної процедури консультації з декларантом у відповідності до приписів частини 4 статті 57 МК та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці необхідної інформації митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно із статтею 64 МК та визначено вартість транспортного засобу на підставі цінової інформації про вартість аналогічного транспортного засобу згідно з інтернет-ресурсу за посиланням https://bushandel.pl/?lng=pl за відсутності ПДВ з розрахунку: (87 679 євро/шт. (рівень вартості оцінюваного транспортного засобу з ПДВ) - 23 % (відсоток ПДВ у Польщі) х 1 шт. х 32,05770 (курс валюти UAH/EUR) = 2 164 306,05 грн.

У подальшому випуск вказаного транспортного засобу здійснено у вільний обіг на підставі МД від 29 січня 2022 №UA204080/2022/002667 зі сплатою митних платежів, однак позивач не погодився із Рішенням та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями пункту 24 частини 1 статті 4 МК митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до приписів статей 49, 50 МК митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно із частинами 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 3 статті 318 МК встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як визначено у статті 50 МК, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно із частиною 1 статті 51, частиною 1 та 2 статті 52 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, що встановлені частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, які як: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приписами частин 1 та 2 статті 54 МК передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 5 вказаної статті МК органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно із частиною 4 статті 53 МК у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 МК).

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Приписами статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Окрім того, відповідно до частини 6 статті 53 МК декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На переконання апеляційного суду, наведені правові норми дають підстави для висновку, що органи доходів і зборів при реалізації свої повноважень щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом мають право витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості, однак лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступні дії, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом із тим, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення органом доходів і зборів іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Таким чином, відсутність у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про його протиправність.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Сам факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товару, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за обраним декларантом методом на підставі поданих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для її коригування митним органом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, виходячи із приписів частини 2 статті 55 МК та вимог наказу Міністерства фінансів України № 598 від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган має також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Відсутність у оспорюваному Рішенні обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для його скасування (Постанова Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі № 815/1670/17).

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що ТОВ «Трак Сістем» для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору додало до митної декларації документи, які містили числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною 2 статті 53 МК, і остаточна ціна товару у 26500,00 євро була зазначена у інвойсі від 04 січня 2022 року №220104.16406-СAR_LIM.

Окрім того, за умовами договору № 56 від 05 листопада 2021 року усі витрати з доставки товару було покладено на продавця, а отже вартість товару складає митну вартість і наведені в оскаржуваному Рішенні розбіжності у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не впливають на числові значення митної вартості.

Водночас, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції доречно зауважив, що відсутність у поданих документах конкретизації щодо умов оплати за імпортований позивачем транспортний засіб впливає на його вартість, визначену в інвойсі від 04 січня 2022 року №220104.16406-СAR_LIM, як і відсутність платіжних документів під час розмитнення та інших документів щодо продажу товару від третьої особи.

Попри те, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що неналежна якість поданої митному органу CMR від 04 січня 2022 року б/н не перешкоджала митному органу ідентифікувати відомості щодо сторін договору та ціни товару з урахуванням наявності інших документів, поданих декларантом разом із МД від 18 січня 2022 року №UA204080/2022/001124, і у експортній декларації від 04 січня 2022 року №22SK5361EX20445900 була зазначена вартість товару, яка відповідає фактурній та становить 26500,00 євро.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були належні фактичні та правові підстави для висновку про те, що надані ТОВ «Трак Сістем» до митного оформлення товару документи не містили числових розбіжностей чи ознак підробки, а Митниця не спростувала їх достовірність та не обґрунтувала неможливість їх врахування при визначенні митної вартості імпортованого транспортного засобу.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд першої інстанції слушно врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17, відповідно до якого декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Європейський суду з прав людини визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Хоча ця справа стосується податкового спору, на переконання апеляційного суду, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід вважати вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого транспортного засобу за першим методом, що була підтверджена необхідними документами, а отже про відсутність належних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості оспорюваним Рішенням.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2021 року у справі №140/2830/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк