Справа № 813/3085/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 813/3085/17 пров. № А/857/11746/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Сеника Р.П.,Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника позивача Вербенка П.О.,

за участю представника відповідача Гавриляка Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» та Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року про закриття провадження, прийняту суддею Гавдиком З.В. у місті Львові, повний текст складено 20.07.2022 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» (надалі позивач) звернулося з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.06.2017 року № від 01.06.2017 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року провадження у справі закрито відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України та передано справу на розгляд до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю).

Закриваючи провадження, суд виходив з того, що ухвалою Господарського суду Львівської області 18.11.2019 року відкрито провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 905/2030/19 (905/1159/20) та з огляду на здійснення щодо позивача - платника податків провадження у справі про банкрутство, підвідомчість цього спору, слід визначати із застосуванням положень статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства як закону, що прийнятий пізніше, та якими розгляд такого спору віднесено до юрисдикції господарського суду, який здійснює провадження у справі № 914/2350/18 про банкрутство ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

З огляду на вказане, дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» та Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подали апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» покликається на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №905/2030/19 чітко зазначила, що положення статті 7 КУзПБ у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу підлягають застосуванню з 21.10.2019 року.

Правовідносини у даній справі є відмінними від вищенаведеної, оскільки провадження у справі про банкрутство ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» відкрито 09.03.2017, а згодом, 03.01.2019, тоді як з позовом про скасування податкових повідомлень рішень Товариство звернулося до адміністративного суду у 2017 році.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків зазначає, що представником відповідача було подано заяву про закриття провадження у даній справі повністю, а не закрити і передати для подальшого розгляду до Господарського суду Львівської області за юрисдикцією (підсудністю).

Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у правовідносинах щодо визначення розміру податкових зобов`язань боржника у справі про банкрутство шляхом оскарження рішення податкового органу з 21.10.2019 року підлягають застосуванню положення статті 7 КУзПБ, які визначають юрисдикцію розгляду таких спорів у межах провадження у справі про банкрутство у господарському судочинстві.

В даному випадку податкові повідомлення рішення були винесені 01.06.2017 року, тобто до набрання чинності КУзПБ (21.10.2019 року), а тому мають розглядатися виключно в межах КАС України.

Просить скасувати ухвалу суду в частині направлення справи до Господарського суду Львівської області. На цьому наполягав представник в ході апеляційного розгляду.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які склали підстави для прийняття оскаржуваного процесуального судового рішення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою від 03.01.2019 року у справі № 914/2350/18 Господарським судом Львівської області відкрито провадження у справі про банкрутство ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра».

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Юрисдикція адміністративних судів визначена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до пункту 5 частини першої якої така поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України до справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, віднесені справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21.04.2019 набрав чинність Кодекс України з процедур банкрутства, яким, зокрема, визначений порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник (стаття 7 Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За правилами ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції з посиланням на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вимоги ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра», щодо якого порушено справу про банкрутство, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягають розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19 зазначено, що частиною третьою статті 7 КУзПБ визначено процесуальні наслідки щодо необхідності надіслання до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство та який розглядає спір по суті, матеріалів справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, статтею 7 КУзПБ як процесуальним законом змінено юрисдикцію розгляду ряду спорів фізичних осіб - боржників щодо їх майна, які раніше розглядалися у цивільних судах, а також віднесено до господарської юрисдикції ряд інших спорів юридичних осіб, які стосуються майна боржника(юридичної чи фізичної особи), зокрема й тих, які виникають з кредиторами - контролюючими органами щодо сплати податків та зборів.

З прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї.

Спір за позовом боржника про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є майновим за своєю правовою природою, оскільки за наслідком його розгляду в податкового органу може виникнути право на стягнення з боржника певної грошової суми (майнове право), яка в розумінні статті 190 ЦК України є майном боржника. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 1340/3510/18 (пункти 77, 81), Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 05 липня 2019 року у справі № 826/17147/18 (пункти 17, 18).

Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення як майновий спір боржника, підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство з визначенням юрисдикційності розгляду такого спору господарському суду.

Ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.

Правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19, стосується спору, який виник у зв`язку з оскарженням позивачем у червні 2020 року податкового повідомлення-рішення від 14 лютого 2020 року № . Позовні вимоги заявлено після відкриття ухвалою Господарського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року відносно позивача провадження у справі № 905/2030/19 про банкрутство ПрАТ «Геркулес».

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, звертає увагу, що в даному випадку спірні податкові повідомлення-рішення прийнято 01.06.2017 року, провадження у справі про банкрутство ПАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» порушено 03.01.2019 року, платник звернувся з позовом до суду першої інстанції 01.09.2017 року, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство та до набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства, що свідчить про відсутність підстав для застосування до розглядуваних правовідносин правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 905/2030/19 (905/1159/20).

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08 липня 2022 року/справа № 810/1660/16

Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, є правом людини, якому кореспондує відповідний обов`язок держави. Складовою цього обов`язку є забезпечення незалежного, безстороннього суду, який створений та діє відповідно до закону. Саме держава повинна створити судову систему, яка здатна забезпечити право на справедливий суд.

Вищенаведені положення свідчать про те, що недотримання державою вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції щодо права на справедливий розгляд справи «судом, встановленим законом», не може тлумачитися як таке, що вимагає скасування судового рішення і закриття провадження у справі, якщо порушено імперативні вимоги закону щодо юрисдикції суду.

Таким чином, якщо держава запроваджує спеціалізовану судову систему, то недоліки цієї системи, зумовлені нечіткістю правового регулювання та несталою судовою практикою, не повинні мати негативних наслідків для особи.

Відтак, скасування судового рішення в перспективі з мотивів порушення юрисдикції всупереч волі особи, яка була учасником провадження, не забезпечує право людини на справедливий суд (постанови КАС ВС від 12.09.2019 року у справі №826/6879/16, 10.11.2021 року у справі № 160/12941/19, від 18.11.2021 року у справі № 826/1620/18).

Згодом такий підхід було підтримано ВП ВС у постанові від 21.09.2021 року по справі №905/2030/19 (905/1159/20).

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та аргументи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не вірно застосовано інститут закриття провадження у справі та порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги позивача, а відповідача частково. Скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський електроламповий завод «Іскра» задовольнити, Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити частково, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року про закриття провадження у справі №813/3085/17 скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.10.2022 року.