Справа № 380/10119/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10119/22 пров. № А/857/13671/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.

суддів Кухтея Р. В. Носа С. П.

за участю секретаря судового засідання Кушик Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 380/10119/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дії та бездіяльності протиправними,

місце ухвалення судового рішенням. Львів
за правилами окремого позовного провадження
дата складання повного тексту рішення не зазначена
суддяКлименко О.М.
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 ( далі по тексту іменовано -позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Відповідач), в якому просив:

- визнати незаконною постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Чабрі Олени Богданівни від 27 вересня 2021 року про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року про стягнення з штрафу у розмірі 1700,00 грн, виконавче провадження №66951587;

- визнати незаконною постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Чабрі Олени Богданівни від 19 жовтня 2021 року про арешт коштів боржника, виконавче провадження № 66951587;

- визнати незаконною постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Чабрі Олени Богданівни від 10 лютого 2022 року про розшук майна боржника, а саме автомобіля GEELY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконавче провадження № 66951587;

- визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабрі Олени Богданівни щодо: прийняття постанови 19 жовтня 2021 року про арешт коштів боржника; про прийняття 10 лютого 2022 року постанови про розшук майна боржника, а саме автомобіля GEELY, реєстраційний номер НОМЕР_1 та не направлення позивачу копії цієї постанови; прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження № 66951587 на підставі постанови ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року про стягнення з позивача штрафу у розмірі 1700,00 грн та не направлення позивачу копії цієї постанови; не направлення позивачу постанов про: стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт коштів боржника; постанови про закінчення виконавчого провадження;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2983,76 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 380/10119/22 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що 27 вересня 2021 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) своєю постановою відкрила виконавче провадження №66951587 з виконання постанови ЕАО №4690237 від 26 серпня 2021 року, виданої ВП № 2 Львівського РУП № 3 ГУНП у Львівській області, про стягнення з нього штрафу в розмірі 1700,00 грн. Також у вказаному виконавчому провадженні державний виконавець винесла постанови про стягнення виконавчого збору від 27 вересня 2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27 вересня 2021 року, про арешт коштів боржника від 19 жовтня 2021 року та про розшук майна боржника від 10 лютого 2022 року. Позивач уважає такі постанови, а також дії (бездіяльність) державного виконавця щодо їх винесення та не направлення позивачу незаконними, оскільки, виходячи з норм Закону України «Про виконавче провадження», боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови. Не направлення державним виконавцем в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження є підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Позивач вказує, що оскільки державним виконавцем накладено арешт на усі наявні кошти на банківських рахунках позивача, то це призвело до порушення його прав на користування власним майном. Зазначає, що постанову про розшук майна боржника від 10 лютого 2022 року державний виконавець йому не надіслав. При цьому оскільки автомобіль, який державним виконавцем оголошений в розшук, був наданий позивачу органом соціального захисту населення на пільгових умовах за медичними показаннями, то відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нього не допускається. Крім того, сума заборгованості за виконавчим документом складає 2170,00 грн, що є неспівмірною до арештованого майна.

Позивач відзначає, що оскільки постанова ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року, видана ВП № 2 Львівського РУП № 3 ГУНП у Львівській області, була оскаржена ним у встановленому законодавством порядку (справа № 465/7254/21), то спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 27 вересня 2021 року є протиправною та порушує його законні права й інтереси.

Також позивач зауважує, що 21 червня 2022 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 66951587, однак така постанова не була йому надіслана, чим порушено вимоги частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Більше того, вказана постанова прийнята державним виконавцем лише через 21 день після отримання листа відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області про скасування постанови ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року, тобто, з порушенням вимог частини 2 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач підсумовує, що державний виконавець діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому прийняті ним рішення, вчинені дії (бездіяльність) є протиправними. Зазначає, що звертаючись до суду мав намір встановити факт порушення його прав державним виконавцем, що на його переконання є належним способом відновлення становища, яке існувало до порушення його законних прав, свобод та інтересів державним виконавцем. Вказує, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 2983,76 грн (під час розгляду справи у суді першої інстанції) та 3258,58 грн (під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повісток -повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судове засідання учасники справи не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Суд урахував, що на момент звернення позивача з цим позовом до суду виконавче провадження № 66951587 закінчене; чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення припинені; виконавчий збір в силу вимог частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника не стягується, а відтак станом на дату звернення позивача з цим позовом до суду оскаржувані рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця не впливають на права та обов`язки позивача, а також не порушують його законні інтереси. Тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27 вересня 2021 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна, розглянувши заяву про примусове виконання постанови ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року, виданої ВП № 2 Львівського РУП № 3 ГУНП у Львівській області, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700,00 грн винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 66951587.

27 вересня 2021 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна у виконавчому провадженні № 66951587 винесла постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 170,00 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат у розмірі 300,00 грн.

19 жовтня 2021 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна у виконавчому провадженні № 66951587 винесла постанову про арешт коштів боржника, якою постановила накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 2170,00 грн.

10 лютого 2022 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна у виконавчому провадженні № 66951587 винесла постанову про розшук майна боржника, якою постановила оголосити в розшук майно боржника ОСОБА_1 : автомобіль GEELY, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2022 року у справі № 461/10542/21 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

21 червня 2022 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 66951587 на підставі пункту 5 частини 1 статі 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із скасуванням рішенням суду постанови ЕАО №4690237 від 26 серпня 2021 року). Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення.

Позивач, уважаючи незаконними постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 66951587 про: відкриття виконавчого провадження; арешт коштів боржника; розшук майна боржника; дії (бездіяльність) державного виконавця щодо: прийняття постанови про арешт коштів боржника; прийняття постанови про розшук майна боржника, та не направлення копії цієї постанови; прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та не направлення копії цієї постанови; не направлення постанов про: стягнення виконавчого збору; розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; арешт коштів боржника; закінчення виконавчого провадження, звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (у редакції чинній на момент розгляду судами справи) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України (у наведеній вище редакції) встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і суб`єктами владних повноважень під час здійснення ними владних управлінських функцій, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Разом з тим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача на момент звернення до суду, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів на момент звернення до суду, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а, у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №288/1557/16-а, від 12 травня 2021 року у справі № 640/11938/20.

У спірному випадку, позивач обґрунтовує порушення своїх прав:

-незаконним винесенням державним виконавцем у виконавчому провадженні №66951587 постанов щодо відкриття виконавчого провадження, арешту коштів боржника та розшуку майна боржника;

-діями (бездіяльністю) державного виконавця стосовно: прийняття постанови про арешт коштів боржника; прийняття постанови про розшук майна боржника та не направлення позивачу обумовлених копії вказаної постанови; прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та не направлення копії цієї постанови; не направлення позивачу постанов про: стягнення виконавчого збору; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про арешт коштів боржника; постанови про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2022 року у справі № 461/10542/21 постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху ЕАО № 4690237 від 26 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

21 червня 2022 року державний виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чабря Олена Богданівна винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 66951587 на підставі пункту 5 частини 1 статі 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із скасуванням рішенням суду постанови ЕАО №4690237 від 26 серпня 2021 року). Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення.

Отож на момент звернення позивача з цим позовом до суду виконавче провадження № 66951587 закінчене; чинність арешту майна боржника та інші заходи примусового виконання рішення припинені; виконавчий збір в силу вимог частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника не стягується.

Зважаючи на викладене, станом на момент звернення позивача з цим позовом до суду, обставини щодо порушення прав, свобод та інтересів позивача перестали існувати в силу закінчення усіх виконавчих заходів та виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини 1 статі 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку із скасуванням рішенням суду постанови ЕАО №4690237 від 26 серпня 2021 року).

Відтак, на момент звернення до суду щодо оскаржень рішень, дій та/ або бездіяльності державного виконавця (які на дату їх вчинення/ ухилення від вчинення могли вважатися такими, що не відповідають відповідним положенням законодавства, яким урегульовано порядок виконавчого провадження) не існувало протиправного породження, зміни або припинення прав та обов`язків позивача у сфері публічно-правових відносин.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, позаяк на момент звернення до суду обставини щодо порушеного права, інтересів позивача перестали існувати, а заявлені позивачем вимоги щодо визнання протиправними дій та рішень не є такими, що сприяють ефективному захисту права та інтересу, який є порушеним на час звернення до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, то відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат, в тому числі і компенсації за відрив від звичайних занять.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 380/10119/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 20 жовтня 2022 року