Справа № 380/9883/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2022-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9883/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення (повідомлення без номеру і дати) ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначення позивачу пенсії за віком і зобов`язати призначити пенсію з 01.05.2022 у віці 60 років, з урахуванням трудового стажу 29 років і 2 місяці та у розмірі, обчисленому на підставі довідки про заробітну плату за 60 календарних місяців підряд з жовтня 1986 року по грудень 1994 року;

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №23 від 25.05.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду з кожного в розмірі по 26 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після досягнення 60 річного віку позивач звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ у Львівській області листом від 31.05.2022 №1300-5205-8/45688 повідомило позивача про відсутність необхідного страхового стажу роботи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що про рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №23 від 25.05.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком він дізнався лише з відзиву на позовну заяву. Стверджує, що станом на 01.05.2022 його загальний страховий стаж склав 29 років 2 місяці. Вважаючи рішення та дії відповідачів протиправними, позивач звернувся з цим позовом.

ГУ ПФУ у Львівській області щодо задоволення позову заперечило з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Рішення про відмову у призначенні пенсії №23 від 25.05.2022 прийнято ГУ ПФУ у Вінницькій області за принципом екстериторіальності. Зазначає, що згідно із записів трудової книжки позивача, витягу за формою ОК-5 та інших документів, поданих позивачем, страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 1 місяць 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до 26 Закону № 1058-ІV. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2018 у справі №640/14909/16-ц, від 04.03.2019 у справі №295/443/17, від 08.05.2019 у справі №233/3464/17, заперечує спричинення моральної шкоди позивачу. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо задоволення позовних вимог заперечило з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності рішення №23 від 25.05.2022. Зазначає, що при необхідному для призначення пенсії за віком страхового стажу 29 років, страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 1 місяць 24 дні. Стверджує про помилковість доводів позивача щодо зарахування до стразового періоду навчання у вищому навчальному закладі з 28.11.1984 по 30.06.1986, у цей період ОСОБА_1 було зараховано слухачем підготовчого відділення, а не студентом. Натомість період навчання з 01.09.1985 по 27.06.1986 зараховано у трудовий стаж відповідно до Постанови №637. Відповідач-2 заперечив проти стягнення моральної шкоди. Просить відмовити у задоволені позову.

Ухвалою суду від 21.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем 04.08.2022 (вх. №51331) подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 05.08.2022 позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачеві усунути недоліки позовної заяви шляхом подання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог КАС України, з приведеними у відповідність позовними вимогами та визначеними відповідачами.

Позивачем 18.08.2022 (вх. №53994) на виконання вимог ухвали від 05.08.2022 подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою від 22.08.2022 прийнято заяву про уточнення позовних вимог до розгляду та продовження розгляду справи.

ГУ ПФУ у Вінницькій області 02.09.2022 (вх. №13228ел) подано відзив на позовну заяву.

Позивачем 14.09.2022 (вх. №59338) подано заяву про прийняття документів у справі та відповіді на відзиви.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку, звернувся 19.05.2022 до ГУ ПФУ у Львівській області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

За результатами розгляду за принципом екстериторіальності заяви та наданих позивачем документів, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №23 від 25.05.2022 про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне ОСОБА_1 пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років), який становить 28 років 1 місяців 24 дні.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 31.05.2022 №1300-5205-8/45688 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутність необхідного страхового стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №23 від 25.05.2022 про відмову у призначенні пенсії та лист ГУ ПФУ у Львівській області від 31.05.2022 №1300-5205-8/45688 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішення спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи, зокрема з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з абзацом першим та другим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Таким чином, єдиним документом, який підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.09.1979 (далі трудова книжка) трудовий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 18 днів і включає такі періоди:

- 18.09.1979 по 01.09.1980 - робочий книжного складу (11 місяців 14 днів);

- 01.09.1980 по 23.07.1981 - навчання в Дрогобицькому кооперативному училищі (10 місяців 22 дня);

- 16.11.1981 по 04.04.1982 - вантажник Дрогобицького відділення Львівського тресту «ОБЛЖИТЛОПОСТЗБУТТОРГ» (4 місяці 19 днів);

- 06.04.1982 по 10.11.1982 учень слюсаря Дрогобицького експериментально-механічного заводу спец обладнання (7 місяців 4 дні);

- з 04.03.1983 по 30.11.1984 слюсар-інструментальник Дрогобицького долотного заводу (1 рік 8 місяців 27 днів);

- 28.11.1984 по 24.07.1985 -слухач підготовчого відділення денної форми навчання в Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (7 місяців 26 днів);

- 24.07.1985 по 30.06.1989 - студент факультету підготовки вчителів початкових класів за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання денна форма навчання у Дрогобицькому державному педагогічному інституті імені Івана Франка (3 роки 11 місяців 6 днів);

- 25.09.1989 по 28.10.2003 слюсар Дрогобицького заводу «ЗИГМА» (14 років 1 місяць 3 дні);

- 04.12.2003 по 16.08.2004 перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 12 днів);

- з 17.08.2004 по 16.08.2005 підсобний робітник ДП «Комунальник» КП «Комбінат міського господарства» (11 місяців 30 днів);

- 13.03.2006 по 08.12.2006 - перебував на обліку у Дрогобицькому міськрайонному центрі зайнятості (8 місяців 25 днів);

- 19.12.2018 по 01.05.2022 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (3 роки 4 місяці 12 днів).

Таким чином, трудовий стаж ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки становить 29 років 18 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону 1788-XII.

Натомість, відповідно до розрахунку стажу для призначення пенсії (форма РС-право) до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем-2 зараховані наступні періоди:

- з 18.09.1979 по 31.08.1980 (11 місяців 14 днів);

- з 01.09.1980 по 23.07.1981 (10 місяців 23 дня (правильно 22 дня);

- з 16.11.1981 по 04.04.1982 (4 місяці 19 днів);

- 06.04.1982 по 10.11.1982 (7 місяців 5 днів (правильно 4 дня);

- 04.03.1983 по 30.11.1984 (1 рік 8 місяців 27 днів);

- 01.09.1985 по 27.06.1989 (3 роки 9 місяців 27 днів);

- 25.09.1989 по 28.10.2003 (14 років 1 місяць 4 дні (правильно 3 дні);

- 04.12.2003 по 31.12.2003 (0 місяців 28 днів);

- 01.01.2004 по 16.08.2004 (8 місяців 0 днів (правильно 15 днів);

- 18.08.2004 по 31.12.2004 (5 місяців 0 днів (правильно 16 днів);

- 16.01.2005 по 01.08.2005 (6 місяців 17 днів);

- 13.03.2006 по 08.12.2006 (8 місяців 27 днів (правильно 25 днів);

- 19.12.2018 по 31.03.2022 (3 роки 3 місяці 13 днів (правильно 4 місяці 12 днів).

На підставі цього розрахунку відповідач-2 визначив страховий стаж позивача у 28 років 1 місяць 24 дні.

Суд звертає увагу на неправильний підрахунок стажу як за вказаним розрахунком в цілому, який становить 28 років 4 місяці 21 день, а не 28 років 1 місяць 24 дні, так і за окремі періоди (виділені курсивом).

Як встановлено судом, підставою відмови у призначенні позивачу пенсії за віком у рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області № 23 від 25.05.2022 стала відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону 1788-XII, який становить 28 років 1 місяць 24 дні.

При цьому рішення не містить жодних відомостей про те, які саме періоди трудового стажу позивача не зараховано відповідачем-2 до страхового стажу.

Поданий обома відповідачами до відзивів розрахунок форми РС-право не є додатком до рішення № 23 від 25.05.2022.

Ба більше, цей розрахунок містить очевидні арифметичні помилки щодо визначення стажу за окремі періоди, записи про які містяться у трудовій книжці позивача, і не містить жодних відомостей про періоди, які не було зараховано і підстави незарахування.

Періоди, які не було враховано відпвідачем-2 до страхового стажу, вказані обома відповідачами лише у відзивах на позовну заяву.

Так, ГУ ПФУ у Вінницькій області вказує про помилковість підрахунку позивачем періоду навчання з 28.11.1984 по 30.06.1989, який відповідач врахував з 01.09.1985 по 27.06.1989 (з дати початку навчального року по дату рішення ДЕК), а не з дат наказів про зарахування на І курс та про відрахування з числа студентів, та не врахував період навчання позивача на підготовчому відділенні з 28.11.1984 по 24.07.1985.

Відповідач-2 стверджує про правильність визначення страхового стажу за період навчання, посилаючись при цьому на Постанову №637.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Постановою №637 затверджено Порядок, який регулює питання підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, закріплюючи в пункті 1 норму, тотожну статті 62 Закону № 1788-XII, про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача містить записи про вказані ОСОБА_1 періоди і свідчить про наявність трудової книжки і відповідних записів у ній.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем-2 не виконано вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку рішенню № 23 від 25.05.2022, суд дійшов висновку про його невідповідність вказаним критеріям до такого роду рішень, яке порушує право позивача на призначення пенсії за віком, тому спірне рішення слід визнати протиправним і скасувати, задовольнивши другу позовну вимогу.

Перша позовна вимога фактично є похідною від другої, оскільки оскаржуваний лист відповідача-1 від 31.05.2022 №1300-5205-8/45688 і вимога про зобов`язання призначити пенсію за віком є наслідком рішення відповідача-2, яке судом визнано протиправним і скасовано.

Тому друга позовна вимога підлягає до часткового задоволення, з огляду на таке.

Як вказано вище, лист ГУ ПФУ у Львівській області від 31.05.2022 №1300-5205-8/45688 є наслідком прийнятого відповідачем-2 рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до статті 26 Закону 1058-IV.

Даним листом, який не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідач-1 повідомив про прийняте відповідачем-2 рішення і вказав підстави відмови. Тобто такий лист носить лише інформаційний характер та не створює правових наслідків для позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З метою відновлення права позивача на призначення пенсії, за захистом якого він звернувся, та ураховуючи висновок суду про протиправність і скасування рішення №23 від 25.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде задоволення другої позовної вимоги шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням трудового стажу у 29 років 18 днів.

Стосовно дати, з якої слід призначити пенсію, суд виходить з такого.

Статтею 45 Закону № 1058-IV встановлено строки призначення пенсії, відповідно до пункту 1 частини 1 якої пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Аналогічні норми містить і Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.9. днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 та досягши 01.05.2022 60-річного віку, звернувся до пенсійного органу 19.05.2022 з заявою про призначення пенсії за віком з 01.05.2022.

Вказане свідчить, що звернення позивача за пенсією відбулося через 18 днів з дня досягнення ним пенсійного віку, тобто в межах визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV строку, відповідно до якого пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Таким чином, пенсія за віком позивачу повинна бути призначена з 02.05.2022, а не з 01.05.2022, як помилково просить позивач.

Третя позовна вимога про стягнення моральної шкоди з кожного відповідача по 26 000 грн є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 Постанови № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено, що оскарженими рішенням відповідача-2 та листом відповідача-1 йому заподіяно моральну шкоду (в чому така шкода полягає та якими обставинами підтверджується: наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо).

Суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 804/6922/16.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності і мотиви суду щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору відповідно пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100, ) від 25.02.2022 №23 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) призначити з 02.05.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком з урахуванням трудового стажу 29 років 18 днів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома