Справа № 320/14387/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Київ № 320/14387/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати з 01.01.2018 його пенсії, виходячи з відсоткового значення її розміру 83% сум грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати пенсію позивачу, виходячи з відсоткового значення її розміру 83% сум грошового забезпечення з 01.01.2018 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є військовим пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Позивач що з 01.01.2018 має право на перерахунок та виплату пенсії в розмірі 83% сум грошового забезпечення, проте відповідач безпідставно обмежив його в реалізації вказаного права.

Відповідно до ухвали від 15.11.2021 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, за результатом вивчення змісту якого судом установлено, що відповідач позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Зазначив також, що під час призначення та перерахунку пенсії керувався виключно чинними нормативно-правовими актами, а саме Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393».

Із посиланням на норми Закону України від 27.03.2014 № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» відповідач зазначив, що максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років.

Із матеріалів пенсійної справи слідує, що пенсія позивачеві була призначена з 01.01.2007 довічно в розмірі 83% грошового забезпечення (вислуга років 31, календарні 18), що підтверджено протоколом за пенсійною справою ФК-70485 (Міноборони) від 01.01.2007.

Позивач стверджував, що 26.07.2021 він отримав розрахунок по його пенсійній справі, з якого стало відомо, що органами Пенсійного фонду України у квітні 2018 року його пенсія перерахована, та з 01.01.2018 її основний розмір становить 70% грошового забезпечення.

У той же час, відповідно до розрахунку пенсії за грудень 2017 року, основний розмір його пенсії становив 83% грошового забезпечення.

Тобто у квітні 2018 року при здійсненні перерахунку його пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідачем зменшено основний розмір пенсії позивача з 83% до 70% грошового забезпечення.

У зв`язку із цим 26.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум із збереженням основного розміру пенсії 83% грошового забезпечення, з 01.01.2018, на що від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області отримав відмову у формі листа від 26.08.2021 № 1000-0203-8/86402.

У вказаному листі відповідач зазначив, що при проведенні перерахунку пенсії позивачу відповідно до постанови КМУ № 103 розмір пенсії за вислугу років обчислювався, виходячи з 70% сум грошового забезпечення за посадою відповідно до редакції Закону, чинної на дату, з якої проводився перерахунок пенсії та зазначено про відсутність підстав для перерахунку та виплати пенсії позивачу в розмірі 83% грошового забезпечення.

Позивач уважає, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо нездійснення перерахунку та виплати з 01.01.2018 його пенсії, виходячи з відсоткового значення її розміру 83% сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Порядок призначення пенсій регламентований статтею 13 Закону № 2262-ХІІ, а підстави, умови і порядок перерахунку пенсій - статтею 63 цього Закону.

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачалось, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до частини другої вказаної статті максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

У подальшому редакція частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, норма якої визначала максимальний процентний розмір відповідних сум грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, яка мають право на пенсію за цим Законом, змінювалась неодноразово.

Так, Законом України від 04.04.2006 № 3591-IV частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів».

Матеріалами справи підтверджується, що позивачеві призначено пенсію за вислугу років у розмірі 83 процентів відповідної суми грошового забезпечення, тобто в межах встановленого законом загального розміру пенсії.

Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до яких максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.05.2014, частину другу статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, а саме: «максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів».

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України від 27.03.2014 № 1166-VII набрав чинності після призначення пенсії позивачу з розрахунку 70 процентів суми грошового забезпечення відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), а тому на позивача дія його норм не поширюється.

Крім того, внесені Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII зміни до частини другої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення максимального розміру пенсії не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років, є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, які змін у зв`язку з прийняттям Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII не зазнали.

Відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться на умовах, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при перерахунку 01.01.2018 пенсії позивачу її розмір мав обчислюватися з 83% суми грошового забезпечення, право на який особа набула на момент виходу на пенсію і який не може бути зменшений у зв`язку з наступними змінами в законодавстві.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у його рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019, яки у силу вимог процесуального закону враховані судом у спірних правовідносинах.

Отже з матеріалів справи слідує та підтверджено протоколом за пенсійною справою ФК-70485 (Міноборони) від 01.01.2007, що основний розмір пенсії позивача складає 83% грошового забезпечення, що підтверджено також перерахунком пенсії від 01.12.2017, у той час як при чергових перерахунках пенсії позивача, про що свідчать перерахунок з 01.01.2018, та в подальшому і з 01.01.2019, 01.01.2021, відсоткове значення з 83% грошового забезпечення протиправно зменшено до 70% грошового забезпечення.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн. згідно з квитанцією № 13 від 02.11.2021.

Суд, керуючись частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачеві 908, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нездійснення перерахунку та виплати з 01.01.2018 пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення її розміру 83% сум грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення її розміру 83% сум грошового забезпечення з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 0 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.